Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Ja!
Velkommen.
Jeg skal spille i en TRT-serie. Det er det tryggeste stedet.
Velkommen, venner.
Denne forestillingen har tittelen CMXXIV,
som dere ser her oppe. La meg forklare hva det betyr.
Siden jeg startet dette settet i 2024, har vi kalt det "CM 24".
Vi skriver det med romertall fordi illuminatene krever det.
Jeg skulle sette 24 foran CM,
men det kunne medført andre forventninger. Ja, le av det.
En ting jeg stadig hører, er:
"Hva ser kvinner i ham?"
Jeg vet ikke hva de ser i meg.
Men jeg kan si at de ikke må lete lenge for å finne det.
Jeg har vært standupkomiker så lenge. I 30 år, mer eller mindre.
Forventningene er for høye, og moralen min er for lav. Faren min sa:
"Ting er kaotiske. Pass på hvem du slipper inn."
Slik tenker faren min.
Som om han hadde sendt sin 12 år gamle sønn på jobb.
"Pass på hvem du slipper inn." Tøv! Fansen min er bedre enn andres,
men forventningene deres er høye. Hver gang! Ryktet på gaten sier
at Cem Yılmaz har mistet teken. Har noen ikke hørt det?
"Han mister den. Jeg håper han mister den i dag så vi får se det."
Med mindre dere ser meg på Survivor, er det fortsatt håp.
Når dere ser meg kravle på bakken etter en kjeks,
bør dere skjønne at ting ikke går så bra.
Siden vi lever i fæle tider,
vil jeg gi dere en liten advarsel så folk ikke føler seg ufølsomme.
Disse fæle tidene avler ufølsomhet, og jeg har lidd for det.
I dette landet kan man bli anklaget for ufølsomhet hvis man våkner litt sent.
La oss si at det bryter ut noen branner i Egeerhavet kl. 10.30,
og dere våkner kl. 11.00 til en fyr som forbanner dere for ikke å ha tvitret.
Jeg sov! Jeg har ikke gjort noe. Jeg sov, det er alt.
Man har ikke venner eller støttespillere i denne bransjen.
Jeg så nettopp storebroren min. Han og Zafer representerer
den nye generasjonen komikere. Har dere sett bildene av dem?
De opptrer live. Man må kjøpe billetter. De er gode. Gå og se dem. Bare 50 lira!
Det er det morsomste.
Jeg sa: "Jeg er spent. I dag spiller vi inn."
Broderen sa: "Vi kommer opp på scenen om dere sliter for mye."
Jeg sa at jeg ikke ville gi 4 000 lira tilbake til alle.
Det fine sønnen min sa denne sesongen som overrasket meg.
Han er 13 nå. Han sa: "Lykke til med den nye sesongen, pappa.
Ha en flott Europa-turné. Jeg hører at du har 20 show."
Han spesifiserte antallet og nevnte USA-turneen og alt.
Han og mora har vel planer. De har tenkt på alt.
Synd, ikke sant? Jeg forteller ikke den giftige vitsen. Folk blir sinte.
Jeg kom med noen vitser om barnebidrag.
Folk sa: "Hvordan våger han å spøke med det!" Jeg betaler og spøker med det.
Så jeg har kjøpt opphavsretten til vitsen.
Det var en god vits også, uten tvil.
De spurte om jeg ga henne underholds- bidrag. "Ja, alle pengene mine", sa jeg.
Skjønner dere? Jeg er skilt. Hvor lenge det er siden? Om lag 13 år.
Par i publikum forbløffer meg fortsatt.
Jeg vil ikke overtale dere,
men jeg er singel og lykkelig. Dere er et par, ikke sant? Hvor lenge?
-Elleve år. -Elleve? Har dere barn?
-To. -Velsigne dere!
Måtte dere se dem blomstre i livet.
Elleve år. Så de siste ti årene har dopausene vært særs lange.
Det begynner det første året med å spille Candy Crush og sånt.
Menn er lenge på do etter det første året.
"Kjære!" "Faen ta deg, kjære." Ikke sant? Husker dere det?
Røyker du, bror? Vær forsiktige hvis dere røyker på do. Jeg advarer dere.
Dere vet det lille hullet her? Dere kaster sigaretten i den åpningen.
Vær forsiktige. En gang brennemerket jeg meg nesten.
Å, kjære. Tenk at folk er sammen.
Hvordan kan jeg ikke være overrasket? De hater hverandre og blir sinte.
Kvinner og menn er fiendtlige mot hverandre.
De kaller vitsene for mine toksiske. Til og med kvinnefiendtlige.
"Toksiske vitser… Patriarkalsk diskurs og toksiske vitser!"
Hva faen er "toksisk"? De elsker å si det. Hva faen er det?
De bruker det alltid om menn. "En toksisk mann."
På tyrkisk betyr "tok" god mat, og "sisk" betyr "pikk".
Så når dere kaller en tyrkisk mann "toksisk",
kan han umulig føle seg fornærmet.
"Ercan, du er toksisk!"
"Jeg mener… Gudskjelov. Jeg har holdt den velfødd.
Jeg har jo ikke vært i militæret."
De kaller alt toksisk. Liker du deg selv, kalles du for narsissist.
Jeg er singel. Virkelig. Jeg er komfortabel hjemme.
Når dere kommer hjem, spør hun: "Hva lo du mest av? Likte du showet?"
Når jeg kommer hjem, tar jeg av meg buksene.
Jeg ser på John Wick 1, John Wick 2, John Wick 3, John Wick 4…
Det er lenge siden jeg tilbrakte tid med en kvinne.
Jeg er ingen hater, men kvinner er vanskelige.
Har vi noen nye par her? Nye erfaringer og sånt?
Hvordan bevarer dere forholdet?
Jeg er nysgjerrig på det. Jeg kan ikke det i min alder.
Du dater en kvinne på 38,
og de sier at du fant deg "en ung elskerinne".
Hun er 38! Hun ligger på dødsleiet, for faen!
Kvinner forstår ikke spørsmål.
Du spør: "Hva ville jeg gjort uten deg?" Romantisk, synes hun.
Nei, det er faktisk et spørsmål. "Hva kunne jeg gjøre?" Ja…
"Hva har jeg gjort for å fortjene deg?" Hun smelter!
Nei, det er et spørsmål. "Hva faen har jeg gjort for å fortjene deg?"
Jeg knuste alle dine håp. Heia meg!
Jeg er skilt. Jeg har en sønn. Jeg er lykkelig.
Sønnen min tilbrakte mye tid med meg i sommer.
Han er tenåring, så han liker å være sammen med voksne.
Lære ny sjargong, gjøre nye ting og sånt.
Jeg ble opprømt og tenkte at vi hadde det så gøy.
Så skjedde det noe jeg aldri hadde trodd skulle skje med meg.
Jeg tenkte: "Jeg har forsørget ham og vil gjøre det i mange år til.
Det er dyrt. Men vil han ta vare på meg i fremtiden?"
Føler dere det samme? "Han burde bli lege og ta vare på meg."
Jeg pleide ikke å tenke sånn, men det har sneket seg sakte innpå meg.
Jeg spurte ham: "Vi har det gøy. Så når onkelen din og jeg blir gamle,
vil du ta vare på oss?"
"Hvis dere er i den ytterste nød."
Den lille jævelen planlegger å væte leppene våre mens vi dør.
Da får han skal lese på munnen min.
"Stiftelsen for tyrkiske soldater." "Tyrkisk utdanningsforbund." Nettopp.
Jeg kan donere det jeg eier til dem.
Han og mora åpner testamentet og ser en agurk.
Jeg leer ikke på et øyelokk. Mitt eget kjøtt og blod!
Vet dere hva han gjorde? Har dere hørt om nettsiden "Celebrity Net Worth"?
Nei? Få et nytt publikum.
Celebrity Net Worth inneholder noen bagateller.
Den viser angivelig hvor mye penger folk har.
"Hva er Michael Jordans formue?" "2,5 milliarder dollar."
"Hvor mye tjener Céline Dion?" Og den sier det.
Sønnen min kom til meg og sa:
"Pappa, vi sjekket deg på Celebrity Net Worth." Kjøtt og blod.
"Hvorfor det?" Han og vennene sjekket meg.
"Pappa, vi sjekket det. Du har 20 millioner dollar."
Jeg ble så demoralisert.
Enten er siden ikke oppdatert etter apokalypsen i 1999,
eller den har sett på en annen komiker.
"Er dere gale? Jeg har 20 millioner på meg nå."
Så innså jeg at 20 er mye. Jeg spurte: "Vet mora din om nettsiden?"
Jeg spurte faktisk om det.
Tenk at dere er sammen. For la meg være ærlig,
folk forakter hverandre nå for tiden. Det er fiendskap mellom menn og kvinner
og mellom ansatte og arbeidsgivere. Folk er virkelig lei av hverandre.
Og med alt som skjer… Hvis man tar seg litt alenetid,
er man en ufølsom person som ikke vet hva som foregår.
For temaene i tiden endrer seg raskt.
Så mange ting å snakke om. Så jeg er nedfor.
Og det plager meg at det er irrelevante emner som skaper overskrifter.
Her om dagen sa de: "Kunstig intelligens vil ta jobbene våre."
Hvilke jobber? Arbeidsledigheten i Tyrkia er på 30 %.
KI trenger en jævla slektning i kommunen for å få jobb.
Jeg sa: "Introduser meg for rutervennene dine."
Hvem risikerer at KI overtar jobben deres? Jeg er ikke redd for det. Hvem er det?
Dere trenger en god natts søvn. Det er tirsdag. Publikum ser slik ut.
"Faen, Cem! Si vitsen, ikke få oss til å jobbe."
"KI vil kontrollere oss." De er ikke redde for intelligens…
Det har alltid vært slik
at intelligente og hardtarbeidende mennesker hersker over resten.
Med onde eller gode hensikter. Men vi er alltid så passive.
Det overrasker meg at de er overrasket.
Oppfinner du kruttet, kommer du foran andre.
Finner opp dampmaskinen, får den industrielle revolusjon…
De som jobber med det, tvinner oss rundt lillefingeren.
Hvorfor er dere overrasket? "KI vil kontrollere oss."
Intelligensen bryr dere ikke, bare at den er kunstig.
Jeg så en kvinne på TV som snakket om KI.
Hun virket bekymret over det kunstige.
"Kunstig intelligens vil ta alle jobbene våre."
Falske lepper, brystimplantater, brasiliansk rumpeløft…
Og hun sier: "KI vil overta!"
Silicon Valley har overtatt deg allerede! Hva bryr det deg?
Og hvorfor har vi så storslåtte samtaleemner?
"Hva vil KI gjøre med oss?"
Vi vet fortsatt ikke hvordan denne oransje lighteren fungerer.
Glem KI! Har noen funnet ut av denne? Si fra i så fall!
Hvordan kommer denne inn i hjemmene våre? Har noen kjøpt en sånn?
Hvordan finner den veien hjem til oss? Jeg har 20 Duponter, men også denne.
Den har også en blå bror. De er individer.
De forlater fabrikken for å få litt frisk luft.
Selv det forvirrer oss. Den må være et slags lytteapparat.
Denne vil rævkjøre oss på et tidspunkt.
Jeg har mye medfølelse med folk. Uten det ville man ikke gjort standup.
Og våre folk er vanligvis den typen som fortjener medfølelse.
De fleste av dem er gode mennesker.
Men den medfølelsen stopper når dere ser på et intervju på gaten.
Du føler deg motløs. Jeg får ofte kritikk.
"Han går ikke mye i gatene, så han får ikke observert folk."
Må jeg bli knivstukket i Fikirtepe for at dere skal le?
Som om Dostojevskij eide en tobakksbutikk i Esenyurt!
Jeg har ikke gått i en gate på 25 år! Selv som barn gjorde jeg sjelden det.
Men jeg kjenner folket mitt.
Tyrkere bryr seg ikke om seg selv, eller om hva som foregår.
De fokuserer på store ting. "Det er en konspirasjon mot Tyrkia!"
Alltid den tonen.
"De landet ikke på månen." Ok, faen, de gjorde ikke det.
Her om dagen sa en fyr… Et medlem av Rothschild-familien døde.
Han sa: "En Rothschild er død. Måtte han brenne i helvete!"
Han lager skodder i Sarıyer. Hva kan Rothschild-familien ha gjort ham?
Bestilte de skodder uten å betale? Hva kan det ha vært?
Tyrkere ser alltid på de store tingene. Så de har ikke tid til seg selv.
Dere har vært på sosiale medier lenge. Jeg har sluttet med so-me.
På Insta sier folk: "Hvorfor deaktiverte du kommentarer?"
Jeg holdt på å klikke. Jeg ser alltid dverger på Instagram.
Jeg vet ikke om det er på grunn av posisjonen min eller algoritmen,
men jeg ser mange dverger. Hvorfor det?
Jeg visste ikke at det var så mange. Da jeg var ung, hadde vi bare syv.
Nå er det gifte dverger, spydkastende dverger,
dansende dvergfamilier og slikt. De sa jeg måtte bryte algoritmen.
Så jeg tenkte på det og begynte å se på brasilianske rumper.
For å bryte algoritmen. Og alle enheter er synkronisert.
Man blir lei av dverger på Instagram og åpner Spotify.
Med en gang spiller den Yalın for deg.
Denne vitsen når aldri opp på balkongen. Den kommer til kort.
Jeg er drittlei. Jeg ville bruke litt tid på meg selv.
Dere kjenner vel til ideen om å vie seg til arbeidet?
Jeg bestemte meg for det, og for å bli sunnere. Jeg har litt ødem.
Jeg var så demoralisert…
Jeg tok en legesjekk i starten av sesongen for å se om jeg hadde problemer.
Legen sa til meg:
"La meg si dette: Slutt å drikke."
"Jeg drikker ikke så mye." Han sa: "Jeg ser deg på Instagram."
Alle tror vi drikker mye. Det er rart, men samme det.
Så fortalte han meg om å få mer søvn og sånt. Han foreslo en app.
Applikasjonen… Den er ikke bare på telefonen, men også på klokken.
Dere vet de søvnassistentene?
Faen ta meg hvis jeg spør dere om noe igjen.
Vet dere ikke om de appene? De lister opp alle søvnhendelsene.
"Hoste kl. 2. Pustevansker kl. 3." Har dere ikke det?
Lever alle her på trygd? "Å, Cem, vi ville ikke drømt om det!"
"Sluttet å puste. Rullet over på siden. Hostet. Fjertet kl. 3.
Skal vi rapportere det til Apple?"
Det er så privat. Ting skulle bli enklere, men den tok privatlivet mitt.
Si meg. Skjer dette i et ekteskap?
En morgenrapport om hvem som prompet, hvem som rapet?
Det deler man ikke engang med ektefellen. Og siden alle enheter er synkronisert…
Klokken piper og gir deg en liste over hva som skjedde i går natt.
Ikke alt, selvsagt… "Gårsdagens rapport. Fjertet klokken 3.16." Greit, skjønner.
Du er på nettbrettet, og det piper. "Klokken sa nettopp at du fjertet kl. 4."
Hvor skal dette ende?
Jeg hopper på PC-en for å jobbe. "Jeg hørte hva som skjedde."
"Skal du si at jeg prompet?" "Nei, jeg har visse videoer…"
Utrolig!
Ser dere hva jeg må gjøre bare på grunn av litt ødem?
Derfor sluttet jeg med so-me. Hva har de å tilby lenger?
Alle er lei av sminkeopplæring, rumperisting og det der.
Jeg håper dere har lært hvordan dere skal sminke dere nå.
Jeg sverger til Gud! Hvor komplisert kan det være?
"Ser du? Sånn. Gjør dette."
Som profesjonell mann på 52 år… Dere er enige, ikke sant?
Vi bryr oss ikke om det. Hvorfor liker kvinner det?
"Jeg konturerer sånn."
På alle disse årene har jeg aldri sett på en kvinne og sagt:
"Jeg elsker konturene hennes!
Utrolig skyggelegging!"
Hvorfor legger de så mye arbeid i det?
Dere har vel lært det? Dere har teken.
Er dette resultatet av all opplæringen? Jøss.
Å, kjære… Jeg sier det. De vender folk mot hverandre.
"Du er gjennomsnittlig av de fem du treffer mest." Hva faen er det?
Det er allerede vanskelig å gå gjennom folk for å henge litt med dem.
Nå har de funnet på det tullet. "Gjennomsnittet av de fem…"
Hvem trekker ned gjennomsnittet? "Ikke inviter Nevzat neste gang!"
Jeg er nesten ikke sammen med noen.
Jeg treffer knapt noen.
Og ja, jeg går vanligvis ikke på gaten heller.
Som jeg sa, jeg har et privatliv.
Jeg ser folk på gaten i nabolaget mitt…
Jeg bor i nærheten, i Levent. Jeg snakker om 1. Levent. Den ekte.
Nylig ropte noen: "Jeg bor også i Levent!" "Hvilken Levent?" "Den sjette!"
Den delen av Levent er i hodet ditt.
Hva slags tull er det? Det er Eyüp, ikke 6. Levent.
Det er som å kalle Esenler for Etiler sentrum.
Jeg går rundt i nabolaget. Jeg går ut.
Jeg ser folk. Vi blir stigmatisert når det politiske klimaet blir opphetet.
De vil putte oss i en boks. Jeg vil fortelle noen politiske vitser,
men jeg vil ikke at Mercedesen min skal bli til politibil.
Takk! Jeg skal på TRT i neste uke.
Jeg tok en drosje. Jeg kan nok arabisk til det.
Drosjesjåføren sa…
Ja, hvis dere er nye i Istanbul, bør dere laste ned appen på MyArab.com.
Den er som Uber, men viser den nærmeste araberen.
Er araberen nærmere enn taxiholdeplassen, stå ved araberen.
Drosjen kommer og henter deg.
Drosjesjåføren sa til meg: "Hvorfor er du ikke med i TV-serier?"
Det gikk innpå meg. Jeg spurte: "Hvilken serie ville de putte meg i?"
Se for deg at jeg…
Jeg kan faen ikke posere plakat-verdig engang.
De ville ikke gitt meg en god rolle, ikke sant?
I det minste ikke en stor sultan.
Ingen Bayezid eller Murad for meg. Det er sikkert.
Kanskje jeg kan få Cem Sultans rolle.
Han flyktet til Rhodos og søkte tilflukt hos paven.
Det foregikk noe faenskap der,
så jeg kan passe.
Jeg har vært i samme nabolag og stemt på samme sted i årevis.
En barneskole i Levent. De tar bilder av meg.
Ikke av og til, nesten alltid!
De tekster det: "Han får alle til å le ved valgurnene."
Hvordan gjorde jeg det?
Kanskje det var morsomt at jeg stemte på Kılıçdaroğlu.
Altså…
Hvor mye makt har jeg? Like mye som dere.
Det gjør bare en forskjell hvis vi går sammen.
Selv ved valgurnene bagatelliserer de det. "Han fikk folk til å le!"
Jeg gjorde ingenting. Jeg stemte. Hva gjør vi når vi stemmer?
Vi putter stemmesedlene oppi. Siden vi er rimelige, sier vi:
"Jeg håper det går bra uansett hvem som vinner."
Det er alt, ikke sant? Feil!
En tilfeldig motstander ser deg på gaten og sier:
"Du kalte oss for sauer, og vi gruset deg!"
Hvorfor la det gå ut over meg?
Jeg er en av de mykeste dere kan finne. Hvorfor bli sint på meg?
Ja, jeg tenker annerledes enn deg, men jeg er så chill.
"Kall oss sauer, bli gruset!" Ville jeg kalt deg for sau?
Høres det ut som meg?
Hun går så sakte at hun ikke forsvinner av syne.
Da jeg var yngre, gikk zombier i filmer like sakte.
Om hun blir sur av å bli kalt zombie… Bra.
I zombiefilmer kommer zombiene sakte mot deg.
Hva i helvete er det? Er det en trussel?
Som barn tenkte jeg på det hele tiden. En død person kommer mot deg.
Hva så, for faen? "Graah!"
"Hva, din jævel? Forsvinn."
Jeg er levende og rørlig. Bryr jeg meg?
Hvorfor er zombier en trussel? Fordi det er en sverm av dem!
Det er flere damer som henne. Det er et dilemma i zombiefilmer.
Man velger ikke hvem man elsker. Ikke sant? Din kjære blir til en zombie.
"Jennifer, nei!", sier du. "Graah!", sier hun.
"Skyt, Mike!" "Det er Jennifer!" Er hun Jennifer mer? Hun er helt ødelagt.
"Jeg kan ikke skyte Jennifer!" Og hvordan kunne jeg skutt damen?
Jeg mangler grusomheten enkelte har. Jeg velger å være rimelig.
La meg fortelle om grusomhet. Blir det et zombieutbrudd i Tyrkia…
Folk er allerede i strupen på hverandre. De ville knust dem døde.
Dere ville gjort alt for å slå inn skallen på dem.
"Er det Burhan? Den jævelen!"
Dere ser det som en mulighet at han er blitt en zombie.
Det er for mye krangling.
Vi er i år 2025!
Vi krangler fortsatt om dyr, for ikke å snakke om mennesker.
Hvorfor er det fortsatt debatt i 2025 om vi burde elske katter og hunder?
Er det et spørsmål? "Skal vi sparke til gatekatter?
Skal vi gjøre det?" Hva faen er dette? Det er det de diskuterer!
Husker dere hvordan alle prøvde å bevise at de elsket dyr?
Istanbul er en by av katter og hunder.
Men noen ender opp med å måtte bære byrden av det.
Men debattene er alltid mellom psykopater. På den ene siden en dyrehater
som tenker: "Siden jeg allerede går, burde jeg sparke til den."
Den typen galning.
Og på den andre siden, dem som forakter mennesker.
Så vi befinner oss mellom barken og veden.
Har dere sett den videoen av en kvinne med en pitbull?
Pitbullen hennes spiser en gatekatt. Når folk sier fra, sier hun:
"De stakkars dyrene er Guds stemmeløse skapninger."
Pitbullen kødder ting til.
Men hun romantiserer det ved å kalle dem "stemmeløse skapninger"
eller "våre firbente venner".
Alt kan høres uskyldig ut. "Denne Glocken er Guds jernvenn."
Hva faen er det? Kan dere tro det?
Man kan ikke engang elske dyr i fred.
Jeg sier det. Det er psykopatene som diskuterer. Alltid ytterpunktene.
Fornuftige folk ser på fra sidelinjen som om det er Wimbledon.
Det suger, ikke sant? Jeg har to kangal-hunder.
La meg fortelle om hvordan vi nesten fikk bank i Tyskland.
Jeg har to kangaler. Hannen veier 90 kilo, og hunnen er rundt 65.
En nabo hadde to små hunder, Cookie og Lucky.
De gikk med vester og sløyfer.
Mine kangaler så ut som om de nettopp var kommet fra Sivas.
Kangal-eiere vet at de ser sånn på deg når de er bundet.
"I en kjetting, hva? Du er så naiv.
Lenk meg fast, takk. Jeg har ikke noe imot det."
Rundt kl. 3 hoppet Cookie og Lucky over gjerdet,
og kangalene ble forbauset over å se hunder med sløyfer.
"Hvorfor i helvete bruker de sløyfer?" De små bjeffet kl. 3.
Men kangalene tenkte på hvordan man tjener penger i Istanbul.
"Skal vi bli flytaxisjåfører?"
Da de bjeffet slik,
fikk gutten vår nok på et tidspunkt og sa "forsvinn".
Men de fortsatte å bjeffe, så han sa faen heller, og…
Jeg følte meg som en morder. Jeg løp dit så fort jeg kunne.
Det var tross alt mitt ansvar. Dere vet hvordan folk spør om hunden biter?
"Nei, han setter seg ned for å diskutere!" Selvsagt biter den!
Hunder kommuniserer med munnen. Så klart de biter!
Dere vet når dere går tur med hunden. "Biter han?"
Spør hunden! Spør dere hunden om meg?
"Gir han deg håp, men forlater deg?"
Skjer det noen gang? Nei. Nå…
Disse små hundene havnet i trøbbel. De bjeffet sånn.
Jeg følte meg som en morder. Jeg ble fortalt at det var et tøft åsted.
"Dine hunder har mishandlet naboens." Jeg følte meg som en morder. Normalt.
Jeg ba om unnskyldning og spurte hva jeg burde gjort bedre.
Fyren var veldig hyggelig. "Det er vår feil, Cem", sa han.
"Gjerdet vårt er visst for lavt. Det var hundene våre som kom seg løs.
De hoppet over gjerdet til en nesten sikker død."
Jeg ville se Cookie. Han sa: "Han driter ikke i dag, kanskje i morgen."
Jeg spurte om Lucky. Han sa: "Lucky er ok. Vi har endret navnet hans til Unlucky."
Ikke så ille.
Folk skjønner ikke. Jeg fortalte dette i Tyskland og ble avbrutt.
"Pokker! Hvem sin side er du på?
Kangaler gjør ikke sånt! De er Guds venner fra Sivas."
Hun var også fra Kangal.
Er det et argument? Jeg sa: "Siden dere er forskjellig art…"
De er hunder. "Jeg er fra Kangal. Kangalhunder gjør ikke sånt", sa hun.
Det er en kamp mellom dyre-ekstremister og pro-menneske-ekstremister.
Det er en vrien situasjon. Vi fikk nesten juling.
Og alle må bevise at de elsker dyr. Folk bør holdes ansvarlig.
Er det noen hundeeiere her? Jeg spør ikke igjen.
På 90-tallet spurte jeg folk om hvorfor de hadde hunder.
Nå for tiden er det fortsatt folk som gjør det av kjærlighet,
men å kjøpe vest og sløyfe gjør deg ikke til en dyreelsker.
I mange feriebyer kjøper de Cookieer, Luckyer og Cinnamoner til barna sine,
fester sløyfer på dem og forlater de stakkars hundene når sesongen er over.
Forlatt. "Hvorfor satte de en sløyfe på meg? Jeg trengte bare litt kjærlighet."
Sånn er det.
Har dere hund?
Nei? Null hunder? Er det noen her med hund?
-Hva slags rase er den? -Golden.
Golden retriever. Familiens øyenstein.
-Hvorfor har du hund? -Det er bare en ubrukelig hund.
En ubrukelig hund?
Forventer du at den skal rane en bank? Dette er ikke en film.
"Ikke bekymre deg, bror. Det blir et rent ran."
Jeg spurte en dame hva slags hund hun hadde. Hun sa schæfer.
Jeg spurte: "Hvorfor har du det?" "Beskyttelse", sa hun.
Ikke sikkerhet, beskyttelse.
Det var nok ikke apotek der. De plasserer hunden ved soveromsdøren.
Han knurrer mot ektemannen.
Beskyttet den måneden.
Det må være det.
Jeg har hatt hund lenge. Katter er en helt annen verden.
Jeg skjønner det ikke. Er det noen katteeiere her?
De gir dere drama i kveld.
"Hvor har dere vært i hele kveld? Pokker ta dere!" Katter er så rare!
De tror at vi er deres gjester.
Stakkars hunder, de prøver å underholde.
Etter en godbit spør de: "Skal jeg gjøre triks? Skal jeg hoppe?"
Katter gir faen.
"Mat?" "Ja. Mat. Samme det.
Din kødd."
Venninnene mine har vanligvis katter.
Jeg mener hadde. Jeg har ikke kjærester mer.
Det er ingen kvinner på min alder. Ingen er 52.
Katter er så rare.
Det er dobbelt så rart hvis dere er sammen, og hun har katt.
Du drar hjem til henne for første gang.
Katten hennes gnir seg mot deg, og hun sier: "Smoke elsker deg!"
Takk og lov! Det er første steg.
Du blir oppspilt hvis hun sier: "Hun pleier ikke å like folk."
"Ja, for faen! Jeg får ligge i kveld!"
"Hun liker ikke folk."
Hun tilbyr deg snacks, åpner en vinflaske. Litt ost, spekemat.
Dere vet ikke om det heller. Pokker ta dere!
Landet vårt er i dårlig forfatning! Jeg burde skrive om noen vitser.
"Et kvart brød og…
Dere drar til henne, og hun tilbyr deg brød med litt ost og oliven inni."
Hun tilbyr snacks. Smoke gnir seg mot deg.
Hun spør: "Det går vel bra?" Buksene dine er dekket av pels, men…
"Smoke! Din søte, lille drittsekk."
Når hun går på do eller på kjøkkenet for å hente mer vin,
sier du: "Hold deg unna meg."
Så er det tid for litt forspill, kyssing og sånt.
Jeg hater kjæledyr som ikke forlater rommet.
Dere kysser, og katten bare stirrer på deg.
Det har skjedd meg et par ganger. Kjæledyr som ikke går når dere elsker.
Jeg husker en engelsk bulldog som stirret sånn.
Hvorfor er du så overrasket?
Du løfter bena for å slikke dine egne baller, men du lurer på dette?
Jeg sverger til Gud!
Det finnes et kjent munnhell.
Jeg tror det går sånn:
"Min kjærlighet for dyr vokser mer når jeg blir kjent med folk."
Så uærlig. "Hvor mange kjenner du?" "To."
"Hvor mange katter har du?" "Førtisyv." Enkelte folk eier ikke balanse.
Jeg sier at jeg forstår at det ikke er noe hierarki i kjærlighet,
men dere burde teste folk som er såret.
For eksempel sier en fyr at han har mistet faren sin,
og du sier "og vi har begravd Cinnamon".
Han sa at faren hans døde! "Cinnamon var så dyrebar for oss!"
Det er faren min!
Hvor gammel var Cinnamon? Fjorten. Det var faen på tide at han døde.
Cinnamon lovet deg aldri 64 år. "Vi har begravd Cinnamon."
Jeg snakker om faren min. Skjønner?
Selv om faren min ikke henter pinnen dere kaster,
er han ikke mindre verdifull enn Cinnamon.
Noen kan ikke veie ting riktig.
Og vi bør skille mellom ekte og falsk kjærlighet for dyr.
Jeg er ingen hater, men jeg så det selv.
For to år siden i Gümüşlük
så jeg noen jenter fra Istanbul, Kadıköy, i posete batikkbukser.
Hundene deres vandrer rundt.
Folk var veldig vennlige mot dyr. Det var et dyrevennlig sted.
Cinnamonene, Cookiene og Daisiene var så glade. Fin atmosfære.
Jentene snakket med Daisiene sine…
Hundene hadde til og med badedrakter. De var så glade.
Jeg så en tatovering på henne der det sto "Life is a journey".
Jeg tenkte: "Jøss!" Hun har skjønt alt! Oversatt blir det…
Snakker dere ikke engelsk engang?
Sa dere ikke at Cem Yılmaz hadde mistet teken?
Kanskje publikum har skylden!
"Life is a journey." Livet er en reise.
Jeg sa: "Jøss, det er så lett å huske. Hvorfor tatoverte du det på armen?"
"Livet… Hva var det igjen?
Det er en reise, ikke sant? La meg tatovere det så jeg ikke glemmer det.
Jeg kan tatovere handlelisten her."
Daisiene og Cookiene var så glade.
Men så kom det en stakkars hund. En ekte hund. Slakterhunden Cotton.
Den så at andre hunder fikk kjærlighet, så den ville også ha litt.
Det var en større hund, gruppens alfa.
Han knurret litt. Stakkars Cotton ble nesten lynsjet!
"Våger du å mobbe en liten hund som Lucky?"
Jeg så det med egne øyne.
"Jeg kjenner dyr. Jeg kjenner folk også. Dyr er bedre." Hvilke dyr kjenner du?
Bortsett fra ditt eget kjæledyr?
Vi har et bilde av dyr innprentet i oss fra fabler.
"Rever er slue." "Kråker er bla bla."
"Vi må redde hvalene." Hvor får vi det fra?
Hvorfor kaste suppe på en Rembrandt for å redde hvalene?
Jeg så den protesten. De kastet suppe på et århundrer gammelt Rembrandt-maleri.
Hvalen ville blitt forferdet.
"Dette er en skam Jeg dør neste uke uansett.
La nå det maleriet være i fred."
Herregud!
Vi husker bare fabler. "Rever er slu." Hva oppnådde de?
Som om rever bygget et hotell i en jomfruelig vik!
Hva gjorde de?
De stjal bare noen kyllinger hvis dere lot hønsehuset stå åpent.
Jeg tror ikke vi kjenner dyr så godt.
Rever er slu, løver er konger, kaniner er bla bla…
Hvem er de? Hvilke dyr kjenner dere?
Vet dere hva en sjøhest jobber med? Noen som vet det?
Balkongbøndene skjønner ikke spørsmålet.
De er sjokkerte. "Er det hester i sjøen?" "Jeg vet ikke. Vi har ikke TV."
-Sjøhester er rare skapninger. -Hannene føder!
Nettopp. Du høres så oppspilt ut.
Mer nøyaktig, de er kjønnsløse.
De kan bytte kjønn når de vil, og befrukte seg selv.
Jeg vil gjerne ha den teknologien.
Hadde det ikke vært fantastisk å betale barnebidrag til seg selv?
Jeg burde ikke spøke om kjønn siden dette går på Netflix.
Dere liker de vitsene bare fra utenlandske komikere.
Ikke min sak… Er det noen transpersoner her?
Ikke noe svar, selvsagt.
"Er det en transperson her?" "Ja, det er det. Men glem det."
Kjønnsbekreftende kirurgi er helt ok, men intervjuene med dem er absurde.
Jeg så at en av dem sa: "Er det noen menn igjen?"
Du tok bort én, din galning.
Det er greit for meg at de blir kvinner. Det er bra for oss.
Men det plager meg når en kvinne blir mann.
Jeg mener, vi… Jeg respekterer dem, selvsagt. Det er en stor avgjørelse.
Kunne dere klippet deres?
Og noen får en ny en! Men det er en vanskelig situasjon.
Det er tøft å forberede seg, fysisk og mentalt.
Jeg kranglet nylig med mannen hun ble til.
Du jobber hardt for å bli mann. Du føler deg vel i den kroppen.
Du burde forberedt deg også mentalt på å bli det.
Den første uken etter operasjonen gir de et intervju. "Hvordan går det?"
"Jeg er en sjalu fyr."
De har ikke fjernet stingene ennå!
"Kjæresten min får ikke gå i miniskjørt." Din garderobe er fortsatt full av dem!
Så jeg liker ikke den delen av kjønnsbekreftelsen deres.
Sjøhester er rare dyr. Det er så mange rare dyr vi ikke kjenner.
Alle har et yndlingsdyr. En gang dro storebroren min og jeg i Berlin Zoo.
Det er sikkert 20 år siden. Vi kom for tidlig, rundt kl. 7.30.
Selv ikke dyrene var kommet. Jeg sverger til Gud!
Kvinnen i boden ga oss billetter.
Vi gikk inn. Ingen dyr! Hun tenkte vel at vi der for å overgi oss.
"Finn dere et bur."
Vi gikk inn i dyrehagen, og ingen var i nærheten.
Etter en halvtime brakte de inn dyrene.
Neshorn, aper, sjiraffer… Dyrene så overrasket ut.
De sa: "Oi! Ser dere ikke hva klokken er, for faen?"
De ble overrumplet.
Apeimitasjonen min er bra, hva? Innrøm det, det er en bra imitasjon.
Nei, ikke…
Ikke rart jeg klarer det. Jeg har alt materialet for hånden.
Jeg ville ikke klart å gjøre en svane.
Apene kom inn. Herregud! Hanngorillaen var et syn!
Gorillaene fanget oppmerksomheten min. De var bak en glassrute.
Jeg nærmet meg innhegningen. Har dere sett en gorilla i øynene?
Vi kan ikke snakke om katter, og slett ikke om hanngorillaer.
"Du er så eventyrlysten, Cem!"
Jeg ble så fengslet av måten gorillaen så på meg gjennom glasset på.
Broren min sa:
"Det har gått en halvtime. La oss se på neshorn og kameler og sånt."
"Jeg ser på gorillaen," sa jeg. Han så på meg slik. Dere skulle vært der.
Det var som om gorillaen prøvde å si:
"Gud puttet meg her og deg der. Sånn er det denne gangen."
Han så så trist ut.
Man kunne se at jævelen hadde sett Apeplaneten.
Det så ut som om han prøvde å si: "Vi skal rævkjøre dere."
Jeg kunne ikke ta øynene fra ham på en halv time.
Så sa gorillaen: "Mora min fødte meg på en regnværsdag.
Himmelen gråt da jeg kom. Kan en nyfødt baby være en synder?
Så hvorfor er livet mitt blitt forbannet?" Jeg hadde sovnet. Det var en drøm.
Jeg hadde drømt alt. I virkeligheten gjorde han dette.
Og kastet bæsj etter meg. Det er alt. Men de ser utrolig triste ut.
Husker dere dem? Jeg ser dem i dokumentarer.
Dokumentarene var så enkle da jeg var liten.
Nå er de sofistikerte. Det var: "Aper gjør dette.
Pandaer spiser eukalyptusblader og bambuspinner.
Sebraer krysser elven." Netflix-dokumentarer er så sofistikerte.
Hvor er Netflix-representantene jeg snakket med?
Var ikke det heller ekte?
Jeg husker at noen boikotter Netflix. Noen boikottere her?
De sier: "Ikke se på Netflix. De prøver å gjøre oss alle homofile."
Det er sant, vet dere.
Jeg snakker sant. Jeg jobber med Netflix. De har vært på så mange hjemmebesøk.
En dag ringte det på. Jeg så gjennom kikkhullet
og så tre nakne menn.
"Hva gjør dere her?" "Titt tei!", sa han ene. Vel… Fyll inn resten.
Jeg husker boikotten. "Netflix vil gjøre oss homofile!
Netflix vil gjøre oss til homser!" Det er sant.
Dere har ikke lest brukeravtalen.
Kjenner dere til avtalen? Vilkårene.
Alt står der, nederst i dokumentet.
"Jeg gjør dere til homser." Med liten skrift.
I parentes står det "hvis dere har det i dere".
Hvis ikke, går de videre.
Dere burde se på Netflix' sofistikerte dokumentarer.
De er for sofistikerte.
De plasserer et 8K-kamera på rumpa til en honningbie.
Dere føler at dere lager honningen. Det er for mye.
Det pleide å være enkelt, ikke sofistikert.
Og fortellerstemmen er en brite. Hvem er det?
Herregud! Jeg sverger…
Jeg gjør settet i Konya. Der skjønner de meg.
Sir David Attenborough.
Han må være i 90-årene. Jeg tror han er 89, faktisk.
"Millioner av arter på denne planeten…
Havene er forskjellige enn andre ting i…" Jeg kan ikke se på pga. alt spyttet.
Han fortsetter å snakke.
Men det er for komplisert. Du migrerer sammen med en albatross.
Du bor blant maurene i kolonien deres. Det er det nærbildet!
Det er for mye.
Jeg så en dokumentar om livet i en gjeng med hanngorillaer.
Men de gjør det for såpeoperaaktig. De dramatiserer for å hjelpe oss å forstå.
"Lille Mario er forvirret. La oss se hva Jesse gjør."
Hvem faen er det?
"Mario er forvirret", sier de. Dere ser Mario prøve
å finne et sted å drite i fred etter å ha slukt et tre helt.
Hvor mye veier en gorilla? Må være rundt 300 kilo.
Han har fire hunner som han må pare seg med.
Han må passe på de eldre og forsvare kronen sin mot de unge.
Så mye som skjer!
De plasserte åtte kameraer der. Vi ser at Mario sier: "Gå vekk, bror.
Vi har en jobb å gjøre. Kom igjen!"
Men kameraene fortsetter å filme. "Han er engstelig for…"
"Hvem faen er det?"
"Jesse hjelper ham." "Er du Jesse?"
"De har kalt meg Jesse i to sesonger nå."
"Jeg skal pare meg, så jeg slår meg på brystet.
Be denne gamlingen fjerne de jævla kameraene herfra.
Hvem er disse karene? Er de fra National Geographic?"
"Netflix, sjef. Og Netflix drar ikke før de får opptakene."
Herregud! "Han er sint."
"Dra til helvete!"
"Netflix, hva? Jesse, kom hit.
Bøy deg frem."
"Sjef?" "Ikke kall meg sjef, for faen.
Bøy deg frem. Jeg skal bare beføle deg litt for sesongfinalen."
"Sjef, vær så snill!" "Smella. La dem filme det og dra.
Film dette."
Dere ser på. David Attenborough sier:
"Denne arten parer seg normalt ikke med samme kjønn. Men…”
De har fått nok. Kan dere klandre Mario?
Mario…
Mario prøver tross alt å konkurrere med Squid Game.
Han må gjøre noe interessant. Gud!
Jeg hadde en sjimpanse i filmen A.R.O.G. Det var der jeg lærte disse trinnene.
De sa: "Han er for intim med sjimpansen!"
Inni den sjimpansen var det en akrobatjente fra Argentenia.
Jeg bryr meg kun om indre skjønnhet.
Jeg gjør en god imitasjon på grunn av røttene mine.
Husker dere da vi fikk sjekke
familietreene våre på regjeringens nettside?
Det var hipt da den ble sluppet.
Alle sjekket røttene sine. Gjorde dere det?
Jeg gjorde det. Familietreet mitt hadde ingen greiner.
Noen kjenner røttene sine. "Jeg kan spore røttene mine til 1300-tallet.
Min mors forfedre var fra…"
Men mine er normale karer. Vanlige folk.
Faren min er fra landsbyen Eskihamal i Gürün i Sivas.
Jeg så bare min fars røtter tilbake til 1840-tallet.
De flyttet aldri fra landsbyen sin.
Sånn beveget de seg. De gjorde en migrasjonssirkel.
Min mors familie kom fra Thessaloniki. Jeg sporet dem tilbake til 1790-tallet.
Det var ingen krigere, ingen personligheter.
Ingen kommandører eller kavalerister. Ingen helter av noe slag. Og dere vet…
Jeg holdt bare et sverd, men det kledde meg ikke.
Noen sitter limt til TV-en.
"Vi er osmanernes frø!" Gjenoppstandelse: Ertuğrul og sånt.
Jeg har ingen i familietreet mitt som kan anses som en helt.
Det forbløffer meg at de klarte å overleve.
Og jeg snakker om både mors- og farssiden.
De er ikke krigertypen. Og sverdet kler meg ikke.
Jeg har holdt sverd på film.
Husker dere Dry Murad? Jeg gikk med hester og sånt.
Men jeg synes det er for fælt.
Når erobret vi tyrkere Anatolia? I 1071, ikke sant?
Jeg skulle gjerne hatt en stamfar som kjempet i det slaget.
Men dette er for mye. Ville det ikke gjort vondt?
Kunne dere slått noen med det?
Hvis jeg var i det slaget, ville jeg ha foreslått å snakke først.
"Skal vi ta festningen?" "Vi klarer oss uten den."
Jeg ville ha flyktet med en gang.
Dette er for vanskelig.
Det er ikke skarpt, men… Her, kjenn på det.
Er det ikke rart? Kanskje det er en profesjonell morder blant publikum.
Men for meg føles det så rart å stikke dette i noen.
Vi har det filmatiske bildet i hodet.
Du slår, og hoder flyr gjennom luften. Du stikker.
Hvordan er det greit?
I Dry Murad-episoden sa Çağlars rollefigur:
"Du kunne dø av stress i middelalderen!"
Hoder som slenges opp i luften. Så røft!
Nå for tiden roper man "mobbing" når noen på kontoret ser skjevt på deg.
Se for dere faktiske slag. Alle knivstikker alle, kapper av hoder.
Som kona hans sier kona di: "Hvorfor så lang i masken?"
"Jeg er dekket av blod, kvinne!" Jeg kunne ikke levd sånn.
Jeg skammer meg ikke for å si det.
Nå for tiden dreper folk fortsatt hverandre.
Uansett, det overrasker meg at slekten min overlevde.
Familien min. Hvorfor er vi ikke utdødd
når jeg ikke kan forestille meg slike brutale handlinger?
"Ta den, din jævel!" Det kan jeg ikke. Det ville skadet dem!
Og det er ikke nok å ri på en hest. Har dere ridd?
Man må holde og svinge et sverd mens man rir på hesten.
Glem å kappe av hoder som på film. Selv et streifsår ville gjort vondt.
Kampen er over for deg. Det er ingen antiseptisk rens eller noe.
Såret vil bli betent. Så grusomt! Jeg så en film her om dagen.
Hva het den? Bonaparte? Nei, Napoleon av Ridley Scott.
Dere vet hvordan 5 000 mennesker på hver side angriper hverandre?
Det er skummelt. Se for dere å være i front.
Dere roper "liberté".
Dere er i front. Snart blir dere til grøt. Hvilken "liberté"?
"For Frankrike, jævler!"
Vi har noe edlere. Det er veldig bra. De roper "Allah".
Men dere kan merke tvil der. Allah? Jeg mener…
"Allah vil veilede oss, ikke sant?"
Jeg kan ikke tenke meg å være i den situasjonen. Kan dere?
Det heroiske pratet er lek og moro med mindre man er ved fronten.
"Vi skal erobre Wien!" "Her, du først.
Jeg tar tredje rekke, avtale? La meg gå tilbake til fjerde rekke."
Alle de storslagne kampene… Jeg kan ikke forestille meg der.
Husker dere i Troja da 50 000 bueskyttere stilte seg opp?
"Bueskyttere!"
"Sa han slipp?"
"Slipp!" "Slippe hva?"
Alle filmer de siste 20 årene bruker samme scene.
En sky av piler formørker himmelen.
Det er nesten som om de har en plug-in for den.
"Bueskyttere!" Som i Troja.
Jeg ville ikke skutt. Faen heller, la Gud bestemme deres skjebne.
Tjue tusen piler. Men de teller jo ikke alle. Ikke sant?
Jeg kan bare imitere lyden.
Jeg ville ikke rørt meg hvis fienden skjøt først.
Jeg synes at alle fortjener å leve.
Jeg kunne ikke ha flyktet heller. Jeg ville ikke ha kunnet leve.
Hvorfor faen skulle jeg prøve å flykte?
Enten treffer pilen meg, eller den spretter og treffer ræva mi.
Det er jeg sikker på. Det er så rart.
Krig er tøft. Det er så vanskelig. Jeg er glad jeg ikke levde da.
Myndighetene ba meg fortelle om den tiden. Så dere blir mer takknemlige.
Det er sant.
Og…
Hvordan kan noen helle koke olje på noen?
Det sugde fra steinalderen hele veien gjennom middelalderen.
Å helle kokende olje på et menneske! Hvor fortært av sinne er du?
"Ikke la dem ta festningen!" Bare la dem ta den.
Hvis alle de væpnede mennene marsjerer hit, bare la dem ta den.
Kokende olje!
Tenk å erobre Istanbul. Du klatrer opp Silivri-porten.
Troppene har tatt området der Topkapı-palasset ligger nå.
Keiseren er død, men det har ikke nådd Silivri-porten.
Du står på toppen av stigen.
Hristo stirrer på deg. "Hei, vre, hva gjør du?"
"Ikke hell den ut, for faen! Vi har allerede erobret Istanbul!"
Jeg kan ikke ha antiseptisk rens på ræva under hele erobringen.
Tenk på smerten! Medfølelse er viktig, men ingen har det lenger.
Hvordan kan folk drepe hverandre? Jeg skjønner det ikke.
Kanskje det er min egen feil.
Dette er mitt 30. år i denne bransjen. Og det er én ting som plager meg.
Samfunnet er blitt frekkere over tid.
Da jeg var yngre, var jeg litt kriminell.
Vi var bråkmakere. Nå har listen sunket så lavt at vi er eliten.
Hva betyr elite i Tyrkia nå?
Nå er du elite hvis du kan vaske deg i ræva,
stoppe på rødt, kjøre på grønt
og hilse tilbake når noen sier hallo eller god morgen.
Jeg kalles for elite!
Faren min er Arif fra Tophane. Jeg er langt fra elite!
Men listen har sunket. Alle er så frekke.
Og hva er årsaken til denne frekkheten?
Filmer og serier som vi produserer!
Det er så lett å skylde all ondskapen på oss!
Kvinnemord? "Folk ser det i TV-serier! De kopierer bare det de ser."
Folk som oppfører seg som mafia? Bare på grunn av TV!
All merkeligheten? Det er TV-en! Vold? Det er TV-en, så klart!
De beslagla åtte tonn kokain i Mersin havn.
"Det er på grunn av TV!" Hvor mektige er de seriene?
Og de sier at jeg lærer folk å banne i mine filmer og standup-show. Virkelig?
Som om ingen banner i gatene! Alle lærer det av meg! Jeg misliker det.
Jeg har prøvd å forklare det, men til ingen nytte.
De setter deg i en vanskelig situasjon.
Som om dere samles her for å høre meg banne
og ler av det hjemme. "Det var kjempegøy!"
Det er sånn jeg snakker. Som om jeg snakker med en venn.
Jeg bruker kanskje stygge ord, men hvem bryr seg?
"Men er dette kunst?" Hvordan skal jeg vite det?
Er Michelangelos skulptur av David kunst?
Den er 5,5 meter høy og ser ut som om den er laget av fløyel.
David-imitasjonen min er ikke like bra. Kroppen min ser mer ut som en Mahmud.
Den er 5,5 meter høy! Med pidestallen må den være 13, 14 meter høy.
Den ruver over deg. Fantastisk design!
Men fra bakken ser dere ni kilo med baller. Ikke sant?
"Likte du David?" "Ballene hans var ute!"
Nedenfra ser man baller. Fra øyehøyde ser man David. Sånn er det.
Det er kaos i gatene. Alle er så frekke.
De siste fem, ti årene har volden mot leger økt.
Kan dere tro det? Vold mot leger er blitt vanlig.
Jeg skal si dere hvorfor.
I Tyrkia har vi hatt en symbolsk krig de siste ti årene
mot kunnskap og dem som bruker den.
For 15 år siden fortalte jeg en vits om Faruk apotek. Husker noen den?
Er det noen som ikke husker den? Hva var poenget?
Vår foreldregenerasjon vokste opp med dette munnhellet:
"Det er ingen skam ikke å vite, bare ikke å lære."
I vår tid er det "vi vet ikke, men vi kan late som".
Vi lo av det for 15 år siden. Bare si at du ikke vet. Hvorfor late som?
Nå for tiden er det: "Så hva faen om du vet ting?"
Det er tonen akkurat nå. En lege vet ting, ikke sant?
Så kommer en uvitende fyr som sier: "Du gjorde bypassen helt feil,
din jævel! Hvorfor døde bestemora min?"
Han vet hvordan man gjør en bypass, hvordan en svulst fjernes. Han vet det!
Men legen kan ikke overbevise ham med kunnskap. Han er på en annen frekvens.
Han tror at han er alfaen og legen betaen.
Så han liker å utfordre legen.
Han gjør ikke det mot noen fra sin egen sosiale klasse.
Man kan ikke kjefte på rørleggere slik man kjefter på leger.
Rart, ikke sant?
Selv om rørleggeren er sårbar, med rumpa i været.
Dersom du sier "du plasserte røret feil", stikker rørleggeren røret opp i ræva di.
Deres frekvenser matcher.
Dette er vitenskapelig.
Jeg kan være stygg i munnen, men de prøver å skylde alt på banningen vår.
Vi banner ikke engang. Vi bruker bare passende adjektiver og fraser.
Faren min er 80 år gammel.
Han er en rampete og vittig fyr som banner mye i anekdotene sine.
Men jeg har aldri hørt ham fornærme noen.
Jeg er likedan. Men folk er så frekke!
Barn banner,
kvinner banner, og fans på stadioner banner masse.
Men jeg blir utstøtt for å ha brukt et stygt ord når jeg forteller en vits.
Gi dere. Slutt å være slem mot meg. Tenk på stadionene… Jeg har aldri…
Dere vet hvilket lag jeg støtter. Vi snakker ikke om det.
Jeg kan ikke engang støtte laget mitt uten å få kjeft.
Sønnen min bryr seg ikke om fotball.
En dag spilte sønnen min og jeg PlayStation.
Vi var alene i huset. Sann historie.
Vi var ikke helt alene. Vi hadde også en robotstøvsuger.
Husker dere hvor populære de ble for noen år siden?
Jeg tror det var for tre til fem år siden. Alle kjøpte en robot, inkludert meg.
Den skanner huset før den begynner å gjøre rent.
Jeg slapp den løs. Den er ennå ikke tilbake.
Den skanner fortsatt.
Jeg er alene med sønnen min. Han spiller Svampebob.
Det er et Svampebob-spill på PlayStation. Jeg var i rommet mens han spilte.
Og på et tidspunkt klarte han ikke et nivå eller noe og ble rasende.
Han spurte meg om lov til å banne. Vi var alene. En far og hans sønn.
Vær forståelsesfull. Siden det ikke var noen kvinner i huset…
Jeg sjekket hvert eneste rom.
Ingen kvinner. Null. Ikke engang en rest fra gamle dager.
"Siden vi bare er menn her, bare bann. Jeg er nysgjerrig." Jøss…
Det han sa om Svampebobs mor og søster…
Han fikk Svampebob til å snurre to ganger.
Dere vet de porene på Svampebob? Noen av dem er min sønns verk.
Jeg sa: "Trykk på 'velg' og gå til menyen.
Dette er for mye. Hvor har du lært det?
Det er for slemt. De ordene er ikke greit i din alder.
Det er banneord, ja. Du kan vite hva de betyr, men ikke si dem.
Det var altfor mye. Ikke gjør det igjen."
Han sa: "Du sier det, pappa, men barna på skolen snakker mye verre!"
Jeg ble nysgjerrig og spurte hva de sa.
"Barna på skolen sier til og med ting som 'dum'."
Har du lært alt det, må du i det minste lære styrken også.
Tenk å sammenligne det å si "dum" med hva du ville gjort med mora deres!
Han lærte det ikke. Som mora.
Jeg hater all ropingen på stadioner.
Det er et sportsarrangement der. De folkene har talent. De er ikke som oss.
Og folk roper: "Løp, din jævel! Faen ta fitta til mora di!"
Hva faen? Dette er noe det er vanskelig å endre på.
Alle dere har gjort det minst én gang. Men jeg klarer det ikke.
Jeg har heteroseksuell dysleksi.
Vet dere hva heteroseksuell dysleksi er? Når jeg er med venner av samme kjønn
og deltar i et grupperitual eller en aktivitet,
kan jeg ikke tilpasse meg.
Jeg klarer ikke å utføre det ritualet skikkelig.
Å banne sammen, for eksempel… "Faen ta fitta til mora di!" Det går ikke.
Derfor går jeg ikke på kamper. Jeg har det så tøft.
Jeg tok med sønnen min til De olympiske leker i Paris.
Stakkars dere.
I OL så vi en fotballkjendis. Jeg kjenner ham ikke noe særlig.
Sønnen min var bare ti år da. Han klappet sønnen min på hodet og spurte:
"Hvilket lag støtter du, småen?"
Sønnen min svarte:
"Jeg ser ikke på tyrkisk fotball. Det er altfor mye dødtid."
"Dæven", sa fyren. Han tenkte at sønnen min var radioaktiv.
Som jeg sa, går dere på kamp,
får dere se en perfekt gentleman eller en dame banne kjeften av seg.
Jeg klarer det bare ikke. Det er sant.
I 1989, da jeg var 19, merket jeg at jeg hadde heteroseksuell dysleksi.
Nei, ikke 19. Jeg var 16. Jeg var på en Beşiktaş-kamp med vennene mine.
Dere vet hvordan folk holder hverandre og synger sammen?
Vi sto bak målet. En gjeng videregåendeelever.
Det var da jeg først forsto at jeg ikke var skapt for det.
De startet en sang. "Jeg klarer meg uten en million dollar…”
Jeg sa: "Dra til helvete."
Hva slags drøm er det? Hvorfor viser dere frem det?
Gud vil høre oss! Rop "jeg klarer meg uten en million dollar",
og du får aldri det av Gud.
Hvorfor skulle 16-årige meg rope at jeg ikke ville ha en million
sammen med 50 000 fremmede?
Vi har forskjellige drømmer.
Ali Koç roper også at han ikke vil ha en million dollar.
Han har allerede milliarder. Han vil ikke gå ned til millioner.
Å stå der med billig snacks og ikke ville ha dollar er rart.
Jeg er blakk uansett.
Jeg sa bare "dollar", hva? Ikke "millioner". Så ille er det.
Folk banner mye på kamper. Siden jeg er "kjendis" hvor enn jeg går…
Hvor enn jeg dro, for jeg drar ingen steder mer,
pleide jeg å drikke raki i Develi før kampene…
Folk elsket å se meg. "Du er storebroren vår, Cem!"
"La oss løfte ham!"
"Storebror Cem!" "Å, unger…"
"Du er vår elskede storebror Cem!"
Som om de løftet meg opp for å skifte olje.
"Storebror Cem!" "Å, unger!" Jeg er 52 år gammel.
Hvis jeg skal beføles slik, vil jeg velge hvem som gjør det.
Jeg kunne ikke dra tilbake uken etter, for da ville de sagt:
"Den homsen liker det. Det er derfor han er her."
Og jeg hater én ting til. La oss si at vi taper… som vanlig.
Etter tapet, når jeg går til bilen, sier noen: "3-0! Takk for uflaksen!"
Er jeg midtbanespiller på Fenerbahçe?
Jeg er bare en stakkars tilskuer som deg.
"Storebror Cem!" Det er så ille.
Men de er en motstandsdyktig gruppe.
Ikke tro at mine uskyldige kommentarer kan forhindre at folk banner på kamper.
Den slags tenkning minner meg om en gammel vits.
I kantinen sier en tidligere elev ved Saint-Joseph: "Ikke bann, kødder!"
Dette er veldig likt. Jeg kan ikke forklare meg helt.
Ingen tror at jeg mener det fordi jeg banner.
Men banning må ha et formål.
Det kan brukes som komisk effekt når du snakker om noen.
Men ikke kjeft på en fotballspiller. "Ut på siden, din jævel!"
"Vi skal rævkjøre dere!"
Er det en regel i fotball? Er det ikke nok å score mål for å vinne kampen?
"Vi skal rævkjøre dere!" Er det en egen poengsum for det?
"Vi vant 4-0, men klarte ikke å rævkjøre dem." Er det en greie?
Så hvorfor må de banne?
Dette er sant.
Jeg beklager, damen.
Du virker ukomfortabel med dette temaet. Du hører ting du aldri har hørt om før.
Det hørtes ut som en fornærmelse.
-Har du vært på kamp? -Jeg?
Nei, gutt. Jeg snakker til damen bak deg. Det finnes andre mennesker enn deg.
Hvorfor giftet du deg med den egoisten?
"Jeg? Finnes det andre? Hvor?"
-Har du vært på kamp? -Nei.
Tro meg, du ville fått det vanskelig der. Det som foregår der, er stygt.
Damer banner også! Og de fornærmer folk personlig!
"Nummer seks, jeg skal rævkjøre deg!" Selv om hun ikke har utstyret til det.
De har renset ordet for betydning.
"Er du bare dårlig med ord, eller har du aldri blitt utsatt for det?"
Jeg har vært på en fotballbane.
Det er mer med det, men vanligvis er en fotballbane 100 ganger 45 meter.
Han kjefter på en midtbanespiller, "Ut på siden, din jævel!"
Se på det, for faen! Er du på et jorde? Du må ta drosje fra midtbanen til målet.
Turen ville ikke blitt avvist som for kort.
"Løp", sier han. I mellomtiden er spillernes hjerter så store.
Folk respekterer ikke talent.
Hør her, venner. Jeg har vært på kamper i Spania med sønnen min.
Vi liker å dra iblant.
Vi så kampen mellom Barcelona og Valencia. Det var som en biljardkonkurranse.
Sånn ser fansen på. Ole! Sluttresultatet ble 7-1.
Mål! Olé!
Ikke noe "faen ta mora di", eller "vi skal rævkjøre deg". Ingenting.
Bare god, gammeldags, ren fotball. Jeg ble forbløffet.
Jeg lover, vi kan ikke fikse det.
Så jeg holder meg unna fotballkamper.
Jeg liker ikke at folk roper "vi skal rævkjøre deg"
som en gjeng niåringer.
Man bør ikke se en mann gjøre det. Det samme gjelder en kvinne.
Hvorfor tenker de på seksuelle handlinger der?
Jeg tror jeg vet.
Siden jeg gjør sånt hjemme, tenker jeg ikke på det på kampene.
Det er bare fotball. Mål, straffe, offside…
Gjør de jævla greiene hjemme, og så ser dere på kampen.
Gjør de tingene når dere ikke ser på fotball.
Det er så rart.
Jeg ville ikke gå, men lydfyren på filmene våre klarte å overbevise meg.
Levent sa: "Hvorfor ikke bli med på kamp?
Vi skal se Benfica-kampen i Lisboa i Portugal.
Vi har ordnet et charterfly for elitegruppen vår på 100 mennesker."
Hva er det å være elite? Å være elite er kjærlighet.
Han sa det var en elitegruppe.
Jeg sa: "Levent, jeg vil ikke ødelegge stemningen og heller ikke…"
Jeg liker bare ikke opplegget.
Jeg kvittet meg med speidermentaliteten på ungdomsskolen.
Selv sønnen min oppfører seg ikke sånn. Så jeg sa nei.
Han sa: "Dette er fremstående folk. Ingen hooligans."
Storebroren min og fetteren min ville dra. Jeg ble overtalt. Eller lurt!
Jeg kom til flyplassen. Jeg så en produsentvenn av meg,
en respektert kreativ leder, og en poet som er velkjent i litterære kretser.
"Er du også Fenerbahçe-fan, Cem?"
Vi gikk på flyet… Nei, før det, på flyplassen…
Det var en hyggelig gjeng. Men klokken var bare 10.30.
Flyet skulle gå kl. 12. Vi samlet oss. Det kom noen raringer.
Det kom noen med bandanaer.
Først en lav summing. Så bakgrunnssangen, "din mors fitte…"
Da jeg la merke til det, visste jeg at jeg var ferdig.
Jeg ville ikke ødelegge stemningen deres eller være gruppens arrogante fyr.
Vi drakk noen øl og gikk om bord på flyet. Og kompis…
De dunket i setene og greier. Selv før avgang
truet piloten med å lande i Lüleburgaz. Vi hadde ikke tatt av engang.
Lisboa er fire timer unna? Å, kjære…
Vi hadde fire timers flytur foran oss. Flyverten ba dem sette seg.
Svaret deres? "Faen ta sitting!" Dere skulle sett dem. Bannet og greier.
Hør her, venner. Her er det jeg prøver å si.
Jeg lærte at å banne er noe annet enn å være respektløs.
Dere kan finne banneord i ordboken også. Hva så?
Så jeg synes det er så utmattende
at folk påstår å ha lært dårlige manerer fra filmer, TV-serier og litterære verk.
For noe tøv! Det gir ingen mening! Det er kaos i gatene.
Jeg hadde en dårlig opplevelse for 16 år siden.
Den dagen sa jeg til storebroren min:
"En drosjesjåfør irriterte meg. Jeg forteller om det på scenen."
"Ikke gjør det", sa han. "Folk vil ikke tro deg.
De vil tro at du overdriver og endrer på ting for å gjøre det morsomt.
Det er for vulgært. Det blir ikke godt mottatt.
De vil synes at det er respektløst."
Det var for 16 år siden! Nå får jeg fortelle det.
Ja. Dere må høre om det, for folk vil glemme ting.
Jeg ringte etter en drosje i Mecidiyeköy.
Før kunne man snakke tyrkisk og ta en drosje.
Man praiet en drosje, og den stoppet. Rart.
"Til Levent", sa jeg. Sjåføren, en sjarmerende gutt, sa velkommen.
Han sa: "Kjenner du meg igjen, Cem?" "Nei," sa jeg.
"Det er så fint å ha deg her i taxien min.
Kan jeg kjøre deg til holdeplassen vår i Çeliktepe?"
Han vil vise meg frem til kollegene sine.
"Greit", sa jeg med alt presset. "Men vær så snill å gjøre det kort."
"Bror", sa han, "du gjenkjenner meg ikke, men jeg er en venn av tyven Erkan
som var din skolekamerat i Gültepe."
Så vi var vel nære.
Tyven Erkan.
Sjåføren sa: "De elsker deg der borte.
Vi sier hei og kjører videre." "Greit", sa jeg. Dette er sant.
Jeg satt i passasjersetet. Sjåføren var her, og holdeplassen var der.
Han bremset hardt og ropte ut vinduet:
"Optikk! Ser du hvem jeg har med meg i drosjen?
Det er storebror Cem! Han vil rævkjøre deg!"
Hva hadde jeg gjort?
Jeg ringte en drosje i Mecidiyeköy
og tok den til det tøffeste området… Han sa at jeg gjorde følgende:
Jeg praiet en drosje. "Til Çeliktepe. Jeg skal rævkjøre dem."
Hva gjorde jeg? Jeg skulle bare hjem.
Han ropte det på holdeplassen. De var svære og kraftig bygget.
Fyren som han kalte "Optikk"… Ingen har vært respektløs mot meg.
Optikk kom til vinduet.
"Bror, hvor fant du denne jævelen?"
"Mora hans jobber på et horehus."
Sånn så jeg ut. Jeg var tolv år igjen og så en match i Wimbledon.
Det var en ekte frem og tilbake.
Jeg sverger. Jeg var ikke ung, jeg var i 40-årene.
De fornærmet hverandre i tre minutter.
I tre hele minutter! Jeg frøs til.
På en eller annen måte ble de venner igjen.
Han kjørte meg hjem til Levent. Og han ba om unnskyldning.
Jeg var alene hjemme. Jeg begynte å føle meg kvalm.
Jeg følte at jeg måtte vaske meg. De gjorde noe med meg.
Utrolig, faktisk.
Jeg husker fortsatt den flyturen. Alt det bråket og ropene om Portugal.
Jeg hadde det så tøft.
Vi landet i Portugal. Jeg kan ikke portugisisk.
Politiet så at noen hadde kutt i øyenbrynene.
Hvem ble slått av hvem?
Vi hadde ikke engang kommet oss på kampen. Den var dagen etter.
Politiet sa: "Qué está pasando aquí? ¿Por qué están formando líos?"
"Ikke snakk sånn til oss!"
Da vi landet, kjøpte jeg billett og dro rett tilbake.
Dere ler, men de fleste mennene her tenker at de ikke ville tatt meg med på kamp.
Det føler dere. Jeg skjønner det. Men dette handler ikke om fotball lenger.
Dette er roten til alt ondt.
Jeg hater fyll. Det går meg på nervene.
Uansett hvem det er. Jeg synes det er avskyelig.
-Har du en favorittdrink, bror? -Whisky.
-En whiskydrikker. Og damen? -Hun liker å være med.
Er du sint på meg? Hvorfor snakker du ikke?
Hun gjorde sånn. Det kan fungere på ham, men ikke på meg.
Bare han blir påvirket av den "kjære"-holdningen. Ikke jeg.
Drikker dere, gutter? Ikke drikk.
Jeg var nettopp på telefonen.
Alkohol er for dyrt i Tyrkia uansett. Ikke sant, dere?
Folk koker hjemmebrent. Det er absurd.
Det er vanskelig. Det er en liten vri også.
De gjemmer den typen alkohol man trenger for å lage hjemmebrent.
De siste årene har vi hatt så mange skandaler.
Å lage sprit hjemme er en del av kulturen vår.
Men nå for tiden gjør folk det for å spare penger.
Jeg synes ikke det er riktig.
Det er et åpenbart problem med denne regjeringen.
Alt annet er bra.
Jeg forstår ikke folk som lager raki hjemme.
Særlig når de gjør det på én dag ved å se YouTube-videoer.
"Mehmet, smak på denne." "Jeg er her, Cengiz." "Å."
Ikke sant? Det er ikke riktig.
Du drikker whisky.
Så lenge du ikke blir for full og elendig, kan du drikke som du vil.
Jeg liker virkelig ikke fyll.
Folk tror at fylla gir visdom,
at de blir til Neyzen Tevfik når de er fulle.
De snakker med store ord. "…og knull bestemora di!"
Om du er den store Neyzen, er du fortsatt ham i fylla.
Hvis du er en drittsekk, blir du en full drittsekk.
Fulle folk er forutsigbare. Fulle folk er unødvendig direkte.
Det gir ingen mening. "La meg si deg noe. Du er et rasshøl!"
Hva har du tenkt å tjene på det?
De ombestemmer seg om fem minutter. "Unnskyld, jeg er rasshølet." Ikke sant?
Hvis vi skal gå i sirkel, vil jeg ikke drikke med deg.
Jeg hørte en flott anekdote av en eldre fyr.
Jeg var bare 19 på den tiden. Dette skjedde for 33 år siden.
Dere kan ha hørt vitsen, men det er en sann historie.
Jeg elsker at ting vi faktisk opplevde, blir fortalt som vitser.
De sitter i en bil, og Ahmet sier:
"Sinan, jeg kan kjøre hvis du er for dritings."
Sinan svarer: "Ahmet, du kjører allerede." Og denne er…
Den er en av mine favoritter. Den er så bra.
Ingenting har klart å toppe den. Og det er fortsatt et mysterium.
Vi vet fortsatt ikke hvem som kjørte den kvelden.
Er det ikke fantastisk? Fyll suger.
Men jeg liker kulturdrikker. Har dere vært i Skottland?
Jeg skjønner. Jeg anbefaler det. Ta med kona og dra.
Det er en fin, kulturell tur. Jeg har vært på tusen år gamle steder i Skottland.
Jeg så noe fantastisk her om dagen. Kjenner dere til Bülent Şakrak?
Folk er gale.
Midt i denne spenningen klarte Bülent å planlegge
en todagers ferie under id.
Da han gikk på fergen til Lesvos, så paparazziene ham i havnen i Ayvalık.
"Skal du til Lesvos, Bülent?" Han smilte.
Noen kommenterte "greske yngel". Han skulle bare drikke raki på Lesvos.
Galningene oppførte seg som om han var med i EOKA.
Jeg blir gal av den tyrkisk-greske spenningen.
Vi har det bare gøy…
Hvor i helvete kom de jagerflyene fra?
"Avlys tzatzikien, takk."
Kan dere bestemme dere? Er vi naboer eller fiender?
Vi har måttet dra fra mange tilstelninger.
Greit, jeg drar.
Vi sjekker nervøst ut jetflyene mens vi prøver å nyte rakien.
Uansett, vi dro til Skottland. Jeg gikk med kilt og alt.
Og igjen fant de noe galt med det.
I artikkelen sto det: "De gikk med kilt!" Og så?
De prøver å ta deg for noe du gjør, men de skjønner ikke
at deres insinuasjoner ikke betyr noe for deg.
Det er så rart. "Brukte dere kilt der?" "Ja."
Hvorfor skulle det plage meg? Hva er galt med kilt?
Særlig i Skottland!
Her går 68 % av publikum i skjørt eller kjole. Er det liksom ydmykende?
Jeg forstår ikke disse ville oppfatningene. Vi brukte kilt.
Vi dro på sightseeing, og Uraz var med. "De brukte kilt i Skottland!"
Det er ikke ansett som en feminin greie der borte.
Skotter er ikke feminine.
Jeg synes at kilt er mer aggressivt enn bukser.
Du har ingenting på deg under, og den har splitt.
Ikke la deg lure av rutene.
Den er mer truende når det kommer til maskulinitet.
Hvis dere havner i en maskulinitetsduell med en skotte,
ville dere funnet Morgan der før dere fikk løsnet beltet.
"Hva skjer?" "Ingenting. Fortsett."
I vår kultur har vi et søtt munnhell om drikking.
Det gjør oss blinde.
Vet dere hva det er? Kan dere de klisjeene?
Dette er også en klisjé.
"Det som ikke dreper meg, gjør meg sterkere."
Sterkere meg i ræva! Hva betyr det egentlig?
Det er bare en poetisk setning. Hvordan kan det gjøre deg sterkere?
Jeg kaster et spyd på deg…
"Det drepte meg ikke! Det gjorde meg sterkere!"
Det som ikke dreper deg, gjør deg ufør.
Det er ikke sånn livet fungerer. Ikke la dere lure av fine ord.
"Det som ikke dreper deg, gjør deg sterkere."
Alle er så bisarre når det gjelder klisjeer.
Alle pleier å falle for klisjeer.
Folk vil at dere skal gjøre en innsats med å være sorgløse.
Vi har et munnhell i Tyrkia. "Ikke tenk på ham, kompis. Rævkjør ham."
Selv det krever innsats!
De vil du skal gjøre noe for å slutte å bekymre deg.
Hva mener du med "rævkjør ham"? Forberedelsene tar en halvtime.
At bare noen få lo, viser at dette fortsatt anses som tabu.
Ok!
Du kan gå, frue. Ting går nedover.
Så mye for å være bekymringsløs!
Vi har også et fint munnhell om drikking. "Drikk deg full og bli pen!" Ikke sant?
Vi faller for det munnhellet. "Drikk deg full, bli pen!"
Og hva er suksessraten? Én prosent.
Hvor mange blir pene av å drikke?
Når det gjelder fysisk tiltrekning…
Jeg er ikke interessert i det emnet.
De sier om meg: "Se på den stygge fyren som henger med den pene jenta!"
"Faen ta deg!"
Hvorfor skal jeg være like pen som partneren min?
Må jeg være like pen som henne? Skal jeg ha de samme store leppene?
Spretne pupper, lange ben og alt? Hva slags tull er det?
For en rar ting å si. "Hun er så pen. Og der er en stygg jævel."
Og "hun er penere". Hva så? Burde jeg holde samtalen i gang?
"Han er også noe. Han ser enda bedre ut enn jenta."
Er det sånn det skal være?
En gang spiste jeg ute alene. Til ingens overraskelse, selvsagt.
En berømt plastisk kirurg kom bort. Dere vet den klisjeen
om nattklubbkongen som tilbyr deg en jobb ved å gi deg kortet sitt?
Han kom bort til meg mens jeg spiste og hvisket i øret mitt.
"Ørene."
Han anbefalte meg å komme til ham for å få fikset ørene.
Plastikkirurgen ga meg visittkortet sitt.
Han syntes jeg burde fikse ørene i min alder! For et rasshøl.
Uansett, jeg sendte ham vekk. Så, tre år senere, så jeg en artikkel.
"Kjendiser som har tatt kosmetisk kirurgi."
Jeg var med i den. Det sto at jeg hadde fikset ørene.
Hvor mye fikset jeg dem? Som barn stakk ørene mine mer ut.
Og nå som jeg er over 50,
er hodet mitt litt større, så kanskje de stikker mindre ut.
Hva annet kan det være? Jeg dro dit for å fikse ørene, men stoppet her?
Fordi jeg gikk tom for penger, eller?
De dro dem bakover, og jeg sa: "Nok. Jeg må spare til min sønns utdanning!"
Det jeg skal si nå, gjelder ikke dere.
Men en kveld sa jeg:
"Kosmetiske operasjoner er blitt veldig populære de siste ti årene."
Da jeg så opp på publikum, innså jeg at det var dem jeg gjorde narr av.
Noen ropte: "Cem, fortell oss mer om gorillaen! Gjør gorillaen igjen."
De ville bytte tema.
Jeg forstår at flest kvinnene får gjort ting.
Men menn er heller ikke uskyldige. Noen karer ser ut som buktalerdukker.
Som en forsvarsmekanisme sier de: "Jeg har ikke gjort noe med ansiktet."
Det er det de sier. "Noe i ansiktet ditt, frue? Jeg mener…"
"En liten finpuss."
Man kan reparere støtfangeren på en Ford Taunus med "en liten finpuss".
Hva brukte de til finpussingen? En slegge?
Nå for tiden er det folk som stadig tar kosmetiske operasjoner.
Da jeg var yngre, på 80-tallet,
var brasiliansk en veldig populær kosmetisk kirurgi.
Brasiliansk var så populært
delvis på grunn av illegale operasjoner som ikke kunne gjøres i USA.
Noen har rare ønsker.
Vanligvis burde det være: "Jeg tråkket på en mine.
Hjelp meg tilbake til samfunnet med rekonstruktiv kirurgi."
Men dette er annerledes. Noen sier at jeg bedriver kroppsskam.
"Skam deg. De operasjonene bidrar til å øke folks selvtillit!
Gjør du narr av dem?"
Jeg gjør ikke narr av dem. Jeg gjør narr av galningene.
Jeg forstår dem som gjør det for å passe inn,
som er fornøyd med litt finpuss.
Men noen folk blar gjennom katalogen og sier: "Ser du rumpa til den apen?
Putt den på leppene mine." Kan vi ikke gjøre narr av det?
Kan vi la være å gjøre narr av folk som uvettig skifter utseende?
Spesielt når vi aksepterer slik stygghet? Dere vet det gamle munnhellet…
Hva var det?
There's a choice we're making… Hva var det munnhellet?
"Det ville fornærme Gud."
De eldre kan vitne om det. Hvis en person mislikte utseendet sitt…
"Jeg hater nesen min!" "Ikke si det. Du fornærmer Gud." Men nå?
Ingen bryr seg om det å fornærme Gud. Nå er det "få fransk ansiktsløftning".
"Hva med Gud?" "Gud blir ikke fornærmet.
Jeg bruker blålys og kjører i nødfilen uansett.
Ingenting fornærmer Gud mer enn det."
Alle fikser på ting. Noen blir triste når ingen gjenkjenner dem.
En venn av meg gjorde det. "Gjenkjenner du meg ikke? Dæven!"
Mora di ville ikke kjent deg igjen.
Selv døden vil ikke gjenkjent deg. Du er udødelig. Han kommer med ljåen sin.
"Aynur? Din tid er ute. Farvel, frue.
Aynur?" "Jeg er Aynur."
"Ikke faen! Hva har du fått gjort, Aynur?
Du har fått fransk ansiktsløftning. Falske lepper. Brystimplantater.
Og leppene? Der nede også? Jeg noterer fire lepper.
Ok. En liten finpuss?"
Det er vanligvis resultatet av at noen vil ha en medskyldig.
Damer, hvis en venn begynner å gi deg anbefalinger angående kråketærne dine,
bare vet hvordan det går.
"Bare få det gjort, kjære." "Hvorfor?" "Jeg har fikset mine."
"Hva har det med meg å gjøre?" "Bare få det gjort."
Hun er på en viss reise, og hun vil ikke være alene.
Hun vil bare ha en gjeng med seg på dommens dag.
"Hva faen? Du vil fornærme Gud."
"Men vi er mange."
Det er derfor.
"Du fikk så mye gjort, Aynur. Gud vil virkelig bli fornærmet.
Greit… Det er det, og det… Fettsuging. Snu deg så jeg kan sjekke ræva di.
Å! Det han liker minst.
Dette er det mest støtende."
Så jeg ber dere, som en venn.
Tilgi oss, damer. Det er et ærlig spørsmål. Tenk dere godt om.
Hvorfor skulle noen få fikset på ræva? Jeg spør dere som en venn.
Jeg er 52 år gammel.
Jeg har sett rumpa mi kanskje én gang i livet.
Hvis dere setter ti rumper foran meg
og ber meg peke på min egen, hadde jeg ikke klart det.
"Det kan være den."
Er rumpene en del av identiteten vår?
Ansiktet… Det handler om sikkerhet, ikke sant?
Ansikt er den mest distinkte delen av kroppen, vår gjenkjennelige identitet.
Vi blir gjenkjent på ansiktet.
Vi identifiseres med ansiktet på ID-kortet.
Vi blir identifisert med ansiktet av sikkerhetshensyn.
Derfor, å få gjort ting med ansiktet…
Det faller vel inn under kategorien vi nettopp beskrev.
Det er forståelig å ville ha et penere ansikt.
Men hvorfor skal man få gjort ting med rumpa? Hvorfor?
Hva trenger du at rumpa skal gjøre?
Hør her. Jeg sitter akkurat nå. Rumpa mi har en funksjon.
Hvis jeg er ubekvem, er det første jeg tenker på
å legge enda en pute her.
Hvorfor skulle jeg montere puten på rumpa?
Det gir ingen mening fra et logistisk synspunkt.
Men likevel sier de: "Ikke kritiser. Se hvordan hun fikk selvtilliten tilbake."
Hvis du trenger en rumpejobb for å øke selvtilliten,
er selvtilliten din allerede i grøfta.
Gi deg.
Mine venner, i to århundrer har folk sagt: "Kvinner er mer enn kroppen sin.
Å være kvinne er en identitet, en personlighet.
Media behandler kvinner som en handelsvare.
Media seksualiserer kvinner i reklamekampanjer."
Bla, bla. I to århundrer!
Vi har hørt det der som barn, ungdom og i voksen alder.
"Nettopp. Kvinner som objekt…” Hva skjedde så?
Nå legger alle ræva si ut på TikTok.
Folk filmer sine egne rumper og viser dem til alle.
Ber mediene dere om å gjøre det?
De drar hjem til alle og hvisker "film rumpa di".
"Men jeg spiller gitar." "Glem det. Vis ræva."
Det jeg forstår fra dette,
er at folk fokuserer på kroppsdelene sine
fordi de identifiserer seg med dem. Så den fjerde bølgen av feminisme
handler om "ræva mi, mitt valg".
Dette er vitenskap.
Dette er en vits med flere lag. Ikke bli for bråkete, bønder.
Fattigfolk får ikke lov til å kose seg. Jeg tuller. Le så mye dere vil.
Jeg var i en sammenkomst, og… Jeg sjekker aldri kvinner.
Hva var den latteren? Jeg lover. Jeg sjekker aldri kvinner.
De som kjenner meg, kan bekrefte det. Ærlig talt. Aldri.
Si meg, hva innebærer det å sjekke kvinner? Det krever innsats.
Litt manipulasjon og sånt. Det er en jobb. Jeg gidder ikke det. Jeg har ikke tid.
Jeg har et show.
Hvis noen har sett meg sjekke kvinner på et arrangement, si ifra!
Dette blir også tatt opp! Tenk om jeg sa: "Hva skjer?
G.O.R.A., A.R.O.G… La oss fortsette å le hos meg."
Jeg ville aldri gjort det. Jeg synes det er dumt.
Jeg syntes det var dumt selv som ung.
Jeg sto der med en drink ved siden av en dame.
Hun så ut som den uavhengige typen.
Jeg kjente henne ikke. Vi sto bare ved siden av hverandre.
Hun sa: "Liker du det?"
For et bredt spørsmål.
Jeg sa: "Unnskyld? Hva mener du?"
Hun endret temaet litt og sa: "Liker du buksene mine?"
De var faktisk unike.
De hadde høyt liv, satt stramt rundt hoftene
og hadde batikkdesign eller noe.
"De er fine, ganske originale", sa jeg. Hun sa: "Dette er jaktbuksene mine.
Jeg bruker dem når jeg er på jakt."
Jeg sa: "Jeg er ikke i sesong. Virkelig.
Du skulle ha jaktet på meg i september, i rugdesesongen."
Hun var virkelig vågal, for hun sa: "Slutt å spøke. Liker du ikke rumpa mi?"
Så trist, ikke sant? Hadde jeg sagt noe lignende,
ville politiet ha kommet med en gang.
De ville snakket om meg på et talkshow for kvinner.
"Han dømmer folk etter ræva. Og han er venn med Ozan Güven."
Vi ville aldri hørt slutten på det.
Nei. "Han deltok ikke i Gezi-protestene selv om han ble bedt om det."
Endeløst. Vi er ikke likeverdige når det gjelder dette.
Hun får være så vågal hun vil, for hun er kvinne. "Misliker du ræva mi?"
Siden jeg hadde pliktfølelse, sa jeg: "Ræva di er fin.
Men den har én ulempe. Den tilhører deg.
Det er ulempen. Det er så synd
at hvor enn den går, blir du med. Det er aberet med den rumpa.
Men hvis jeg kan få den uten resten,
vasker jeg den og leverer den i morgen."
Hun fikk som fortjent.
Hvis du får det til å handle om ræva, vær klar til å få litt kritikk. Ikke sant?
Å få så mye gjort med kroppen er så gammeldags.
Menn blir også gale. Jeg så en ny trend på nyhetene.
Tilgi meg om dere har fått det. Jeg må gjøre narr av det.
Brudgomforstørrelse.
Bøndene kjenner godt til det.
Det er absurd. De injiserer en slags væske, eller…
Jeg tror det er noe silikonbasert. De injiserer det i penisen. Herregud!
Dette har vært diskutert så mange ganger.
Hva pokker er det du vil? Gjør den seks meter lang, vær så god!
Hva er målet ditt? Å bruke den som skjerf om vinteren?
Folk kan være så primitive.
De får meg til å tenke på aztekerne og mayaene.
Eller de afrikanske stammene som fortsatt finnes.
De som har leppeplater og slikt.
Eller burmesiske kvinner som går med halsringer.
Eller afrikanere som går rundt med penisfutteral.
Jeg ser ingen forskjell.
Å endre kroppen er ikke noe nytt. Om noe er det utdatert.
Etter flere ansiktsløftninger sier de: "Takk, doktor. Det ser flott ut!
Et par trommestikker så er jeg klar for ramadan."
Huden er strukket som et trommeskinn. Og de synes det ser bra ut.
Det er forbausende. Ingen snakker om folks personlighet lenger.
For en sterk kontrast til det litteratur tradisjonelt har vært.
Bra jobbet! Jeg har ikke ord. Hosting gir deg ingen sympati.
Si meg, hva har du fått gjort?
Vet dere hva som er
en kroppsendring for nybegynnere?
Leppefillere og sånt.
Nei, ikke engang det. Tatoveringer.
Jeg har ingen tatoveringer. Men enkelte…
En kvinne i publikum sa en gang:
"Jeg har en tatovering et sted ingen kan se."
Hva skal det bety? Vi skjønte det umiddelbart.
Spre beina, og det står "varemottak".
Hun vil holde det hemmelig, men røper det umiddelbart.
Det var jeg som sa det, Cem.
Dette beviser hvor ærlig jeg er.
Vi hadde den samtalen, ikke sant? Du satt på tredje rad.
Ser dere? Jeg er en ekte komiker.
Kan du bevise at tattisen er ekte?
Kan du si hvor den egentlig er? Du kan vise den til kameraene.
Hva sier tatoveringen?
-Den er på hoften. -På hoften, hva? Jeg var så nær.
På en av skinkene?
-Hva står det? -Ingenting.
-Hva? -Det er bare en form.
En form? En pil? Denne veien?
Jeg mener…
Ikke bare sier jeg alltid sannheten, jeg er sannspådd også.
Ha det gøy med tatoveringen.
Jeg har ingen tatovering. Men mange av mine skuespillervenner har det
siden det er enkelt å dekke dem med sminke.
Da jeg var yngre,
var de mest populære tatoveringene, utenom tall, kjente latinske fraser.
Vet dere dem?
Som "carpe diem". Eller "tutto passa", som betyr "alt går over".
Det var så populært. En gang i tiden var strekkoder populære.
Mystiske science fiction-temaer.
Ikke sant? Gattaca. Strekkode på halsen. "Hva skjer?" "Det går bra."
Men hadde man skannet den i en butikk,
var det bare strekkoden til et jævla vaskepulver.
Eller en fuktighetskrem. Ikke sant? Eller bakepulver.
Med vaniljesmak. Har dere tatoveringer? Hvem har en uvanlig tatovering?
-Har du det? Hva er den? -En X-tatovering.
Jeg har Ra.
-Ra? -Ja.
Kroppen din er som et rituelt sted. Herregud!
-Hvor er Ra? Er det Ras øye? -Ja.
Ras øye. Skjønner.
Gud hjelpe oss! Jeg synes det er… Ikke ta det personlig.
Tenk å ha seg med noen. Kle seg naken og sånn…
Du snur henne og ser Ra! Det ville irritert deg.
Det er så annerledes enn å elske med en vanlig person.
Ra-tatovering på ryggen!
Det ville skremt deg.
Du ser en latinsk frase med store bokstaver om et religiøst ritual…
Bare finn noe enkelt, sånn.
En venn av meg har en morsom tatovering. Det står: "Jeg vil alltid minne."
S-en mangler. Hvordan…
Hvordan glemmer du essensen i argumentet mens du skriver det?
"Jeg vil alltid minne…" Hva faen betyr "jeg vil alltid minne"?
Herregud! Noen tatoverer barnas navn.
"İlknur! Aynur!" Så de ikke glemmer dem.
Jeg har en venn vi kaller "Skjegg". Når Skjegg forelsker seg,
får han straks navnet hennes tatovert overalt.
Han har "Şükran" overalt. "Jeg skal gifte meg med Şükran."
Ikke tatover navnet hennes i den jævla pannen.
Da han ble skilt, ble Şükran-ene til Batman-symboler.
Han giftet seg på nytt. Det sto "Melis" over hele kroppen hans.
"Melis og jeg er seriøse." Melis-ene ble også Batman-symboler.
Nå er kan han bare date Batman.
Han har ingen andre steder å tatovere seg.
"Jeg liker ingen", sier han fordi han gikk tom for plass.
Det er mange tabbetatoveringer. Det er et berømt sitat av Tupac.
Er det en sang? "Kun Gud kan dømme meg."
Den er velkjent.
"Kun Gud kan dømme meg."
Jeg er ikke teolog eller noe, men etter min ydmyke mening
er sitatet problematisk fra et religiøst perspektiv.
Fordi filologisk…
Jeg liker de andre ordene. "Kun Gud dømme meg", det er greit.
Det betyr "jeg vil bare bli dømt av Gud". Det er et vektig sitat.
Det understreker troen. Men "vil" eller "kan"…
Det passer ikke helt fordi dere snakker om den allmektige Gud.
"Kan" forminsker hele greia. Er dere ikke enige?
"Kun Gud kan dømme meg. Jeg tillater det, du kan dømme meg."
Det er for barnslig. "Kun Gud dømme meg" er greit.
Men "kun Gud kan dømme meg" høres feil ut for meg.
En skuespillervenn er troende muslim.
Han tok en tatovering da han var ung, men jeg tror han fikk den fjernet senere.
Det sto: "Kun Allah kan dømme meg."
Det er opp et nivå. Altså…
Hvordan skal du forklare det på dommens dag?
"Hallo, jeg er død. Kun Allah kan dømme meg."
"Hva faen?"
"Allah kan dømme meg."
"Jaså? Vent nå litt.
Aynur, dypp ræva di i den smeltede lavaen, ja.
Kom her. Hva var det med 'kun Allah kan'?"
"Tupac." "Jaså? Tupac er her inne. Han er spiddet på en påle.
Du skrev 'kan', hva?
Er du gal? Gud dømmer deg.
Hvor får dere galninger de ideene fra?"
"Mine hensikter var rene, men… Kan du fortelle ham det?
Ingen onde hensikter. Gud kan dømme meg, ikke sant?
Jeg ville fjerne den, men jeg fikk ikke leve lenge nok.
Kan du fortelle ham det? Blir det et problem på innsiden?"
"Du blir rævkjørt. De vil knuse deg."
"Kan du spørre ham? Mine hensikter var rene."
"Vent her. Du vet… Ja, ligner på Tupacs…
'Bare Gud kan dømme meg', men hans sier 'Allah' i stedet.
Ja. Jeg sa det til ham.
Greit, Herre."
"Min venn. Et øyeblikk. Fortsett."
"Jeg la ut et rakibilde på Instagram."
"Dra til helvete! Jeg kan ikke takle deg nå.
Kjære, jeg spurte om saken din.
Allah har allerede dømt deg.
Tatovering er en synd."
God natt, venner!
Tekst: Linda Hansen