Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Ja!
Välkomna.
Jag ska vara med i en serie på TRT.
Det är säkrast där.
Välkomna, vänner.
Den här showen heter "CMXXIV".
Det kan ni se här uppe.
Låt mig förklara vad det betyder.
Jag började använda den här kulissen 2024, och vi kallar den "CM 24".
Och skälet till att vi skriver det med romerska siffror
är att Illuminati kräver det.
Jag tänkte placera "24" före "CM",
men det kan ju skapa andra förväntningar.
Ja, frun. Skratta gärna.
En sak jag ofta hör är:
"Vad ser kvinnor i honom?"
Jag vet inte vad, men…
Men jag kan säga
att de inte måste leta länge för att hitta rätt.
Jag har varit ståuppkomiker länge.
I 30 år, på ett ungefär.
Förväntningarna är höga, och min moral är låg.
Min far sa:
"Nu är det kaos. Var försiktig med vem du släpper in."
Så tänker min far.
Som om han skickar iväg sin 12-åriga son till jobbet.
"Var försiktig." Struntprat!
Jag har fans av hög kvalitet, men de har också höga förväntningar.
Varje gång.
Ryktet på gatan är att Cem Yılmaz är passé.
Har ni inte hört det?
"Han är körd." "Nu är han slut."
"Jag hoppas att han bommar nu så att vi ser det live."
Så länge ni inte ser mig i Survivor,
så finns det fortfarande hopp.
Om ni ser mig kräla runt på marken och letar efter en kaka,
det är då ni ska tänka
att det inte går så bra.
Eftersom vi lever i oroliga tider
vill jag varna er i förväg. Det är inte min mening att verka okänslig.
I dessa tider kan man missuppfattas. Jag har drabbats av det.
I det här landet kan man anklagas för okänslighet
om man vaknar lite sent.
Låt oss säga att det brann i Egeiska regionen 10.30.
Jag kanske vaknar klockan 11,
och då är nån arg för att jag inte har twittrat om branden.
Jag sov! Jag var inte vaken.
Jag sov. Det är allt.
Och man har inga vänner som stöttar en i det här yrket.
Jag träffade min bror nyss.
Han och Zafer representerar den nya generationen komiker.
Har ni sett deras show?
De uppträder live. Man måste köpa biljetter.
De är bra. Gå och se dem. 50 lira!
Det är det roligaste.
Jag sa: "Jag är nervös eftersom vi spelar in idag."
Min bror sa: "Blir det för jobbigt, så kommer vi upp på scenen."
Men då sa jag att jag inte ville returnera alla biljetter.
Min son sa faktiskt mycket snälla saker den här säsongen.
Han är 13 nu. Han sa: "Lycka till med din nya säsong, pappa.
Ha en bra Europaturné. Det är 20 shower, eller hur?"
Han var noga med antalet. Och han nämnde USA-turnén.
Han och hans mor har nog planerat nåt. De tänkte på allt.
Tråkigt, va?
Jag ska inte dra toxiska skämt. Folk blir arga.
Alltså, jag skämtade litegrann om underhållskostnader.
Och folk sa: "Hur vågar han skämta om det?"
Jag betalar, och sen skämtar jag om det.
Jag har köpt upphovsrätten till skämtet.
Och det var ett bra skämt, faktiskt.
Nån frågade om hon fick underhåll.
Jag sa: "Underhåll? Ja, jag går under."
Förstår ni?
Jag är frånskild.
Hur länge sen var det nu? Omkring 13 år sedan.
Det är förbryllande att se par i publiken.
Jag uppmuntrar inte uppbrott, men jag är singel och lycklig.
Ni är väl ett par? Hur länge har ni varit ihop?
-Elva år. -Elva år. Har ni barn?
-Två. -Gud välsigne er!
Må ni se dem leva länge och väl.
Elva år. Då har du ofta gömt dig på toa under de senaste tio åren.
Det börjar första året. Man spelar Candy Crush och sånt.
Män i parförhållanden gömmer sig ofta på toa.
"Älskling!" "Fan heller, älskling."
Eller hur?
Eller hur, tjejen?
Röker du, broder?
Var försiktiga om ni röker på toa. Det vill jag varna er för.
Här finns det en glipa, eller hur? Och det är där man askar.
Men akta er. En gång fick jag nästan ett brännmärke.
Ja, kära nån.
Det är förbluffande att folk är ihop.
Hur kan jag inte bli förvånad?
Folk hatar varandra och blir arga på varandra.
Kvinnor och män är fientliga mot varandra.
De kallar mina skämt "toxiska och kvinnofientliga".
"Toxiska skämt… Patriarkalisk diskurs och toxiska skämt!"
Vad fan är "toxiskt"? Folk älskar det ordet. Vad betyder det?
Och det används jämt om män. "En toxisk man."
På turkiska
står "tok" för "välnärd", och "sik" för "kuk".
Så om man kallar en turkisk man "toxisk",
så känner han sig inte direkt förolämpad.
"Ercan, du är toxisk!"
"Alltså… Ja, tack gode Gud för det.
Jag har matat den väl.
Det är inte som att jag nyss muckat från lumpen."
Allt kallas toxiskt.
Och om man tycker om sig själv, då är man narcissist.
Jag är singel. Så är det. Jag trivs i mitt hem.
Bror, när du kommer hem
så lär hon fråga: "Vad var roligast?" Gillade du showen?"
När jag kommer hem går jag omkring utan byxor.
Jag kan titta på John Wick 1, John Wick 2, John Wick 3, John Wick 4…
Det var länge sen jag umgicks med en kvinna.
Jag är ingen hatare, men kvinnoumgänget är svårt.
Har vi några nya par här? Finns det några här med nya erfarenheter?
Hur tar man hand om sitt förhållande?
Sånt är jag nyfiken på. I min ålder känns det knepigt.
Om man dejtar en 38-årig kvinna
då har man "en ung älskarinna".
Hon är 38! Hon ligger för fan på dödsbädden!
Kvinnor förstår inte frågor.
Säger man "vad skulle jag göra utan dig?", då tycker hon att det är romantiskt.
Men jag menar: "Vad skulle jag kunna göra?"
Ja…
Man frågar "hur förtjänade jag dig", och hon smälter!
Nej, det är en fråga.
"Vad fan har jag gjort för att förtjäna dig?"
Jag krossade alla dina förhoppningar. Heja mig!
Jag är skild. Jag har en son. Jag är lycklig.
Min son tillbringade mycket tid med mig i somras.
Han är tonåring, så han gillar att umgås med vuxna.
Att lära sig ny jargong, göra nya saker och sånt.
Jag blev glad och tänkte: "Vad roligt vi haft ihop!"
Sen hände nåt som jag aldrig trodde skulle hända.
Jag tänkte: "Vi hade kul ihop, och så lär vi ha det i många år.
Och det är dyrt.
Men kommer han att ta hand om mig i framtiden?"
Känner ni likadant?
"Han borde bli läkare och ta hand om mig."
Jag brukade inte tänka så.
Det kröp sig långsamt på.
Jag sa till honom: "Alltså, vi har det kul ihop.
När din farbror och jag blir gamla,
tänker du ta hand om oss då?"
Och han sa: "Om ni är i akut behöv av det."
Den lilla jäveln tänker alltså bara dabba våra läppar på dödsbädden.
I den stunden bör han läsa noga på mina läppar.
"Turkiska soldaternas stiftelse.
Turkiska utbildningsförbundet."
Hela arvet kan gå till dem.
När han och hans mor öppnar testamentet ligger det en gurka i kuvertet.
Det rör mig inte i ryggen.
Mitt eget kött och blod! Gissa vad han gjorde?
Känner ni till webbsidan "Celebrity Net Worth"?
Inte? Då får de mer besökare nu.
Celebrity Net Worth ger omvärlden information
om hur mycket tillgångar kändisar har.
"Vad är Michael Jordan värd?" "2,5 miljarder dollar."
"Hur mycket tjänar Céline Dion?" Och så vidare.
Min son sa till mig:
"Pappa, vi kollade upp dig på Celebrity Net Worth."
Mitt egen avkomma!
"Varför?"
Det var han och hans vänner.
Han sa: "Pappa, du är värd 20 miljoner dollar."
Då blev jag beklämd.
Antingen har sidan inte uppdaterats sedan den digitala apokalypsen 1999,
eller så har de analyserat en annan komikers inkomst.
"Är du galen?" sa jag. "Bara idag har jag 20 miljoner i fickan."
Sen insåg jag att 20 är mycket. Jag sa: "Känner din mamma till sidan?"
Ja, jag frågade faktiskt rakt ut.
Det är förbryllande med tvåsamhet.
Eftersom… och nu ska jag vara rättfram.
Nuförtiden föraktar många varandra.
Män och kvinnor ser varandra som fiender.
Anställda och arbetsgivare också.
Folk är trötta på varandra.
Och med allt som pågår…
Om man ger sig själv egentid,
då ses man som en okänslig person som inte bryr sig om omvärlden.
Det som är viktigt att prata om, det förändras snabbt.
Det finns så mycket att prata om. Jag känner mig nedslagen.
Och det stör mig att samtidigt syns irrelevanta ämnen bland rubrikerna.
Häromdagen läste jag:
"Artificiell intelligens kommer att ta våra jobb."
Vilka jobb?
Arbetslösheten i Turkiet ligger på cirka 30 %.
AI måste ha en regeringsanställd släkting för att få ett jobb i Turkiet.
AI skulle behöva säga: "Anslut mig till en router du känner."
Vem här tror att deras jobb kommer att övertas av AI?
Jag är inte rädd. Vem här är rädd?
Ni behöver en god natts sömn.
Det är tisdag idag, och publiken ser ut så här.
"För fan, Cem! Dra enkla skämt, vi orkar inte tänka."
"AI kommer att kontrollera oss."
De är inte rädda för intelligens…
Det har alltid varit så
att de intelligenta och hårt arbetande har styrt över de andra.
De kan ha haft onda avsikter. Eller inte.
Men vi är alltid så passiva.
Jag är förvånad över att nån är förvånad.
De länder som uppfann krut, de fick ett försprång.
Sen kom ångmaskinen, den industriella revolutionen…
De som utvecklar AI, de leker givetvis med oss.
Varför är någon förvånad?
"AI kommer att kontrollera oss."
Så kontroll är okej, men inte att kontrollen är artificiell?
Jag såg en kvinna på tv prata om AI.
Hon verkade mest vara orolig över att AI är artificiell.
"AI kommer att ta alla våra jobb."
Falska läppar, bröstimplantat, brasiliansk rumpförstoring…
Och hon säger: "AI tar över!"
Silicon Valley har tagit över din kropp!
Varför bryr du dig?
Och varför har vi så storslagna tankar?
"Vad ska AI göra med oss?"
Vi har inte listat ut mysteriet med orangefärgade tändare än.
Glöm AI! Förstår ni det här? Berätta i så fall!
Hur hamnar de här i våra hem?
Har nån nånsin köpt en?
Hur hamnar de i våra hem?
Jag har 20 Duponttändare, och jag har den här.
Den har dessutom en blå bror.
De är individer.
De lämnar nog fabriken för att få lite frisk luft.
Det är förbryllande!
Det är säkert en avlyssningsapparat.
Nån gång är det de här som tar över.
Jag är full av medkänsla.
Man kan inte vara komiker utan medkänsla.
Och det är oftast vi som förtjänar medkänsla.
Och de flesta av oss är hyggliga.
Men medkänslan upphör när man ser folks kommentarer om en.
Då blir man nedslagen.
Jag får ofta höra:
"Han är inte ute på gatorna och umgås med vanligt folk."
Måste jag bli knivhuggen i ghettot för att ni ska skratta?
Dostojevskij drev knappast en tobaksaffär i Esenyurt.
Jag har inte gått på en gata under de senaste 25 åren.
Det gjorde jag knappt ens som barn.
Men jag känner mina landsmän.
Turkar bryr sig inte om sig själva eller om samtiden.
De fokuserar på viktiga saker: "Alla konspirerar mot Turkiet!"
Det sägs i den tonen.
"Ingen landade på månen." Nej, okej. Visst.
Häromdagen hörde jag nån säga…
En medlem av familjen Rothschild dog.
Och en man sa: "En Rothschild har dött. Må han brinna i helvetet!"
Den här mannen tillverkade fönsterluckor i Sarıyer.
Vad kan Rotschilds ha gjort honom?
Beställde de fönsterluckor, men betalade inte? Vad?
Det turkiska folket fokuserar på stora och viktiga saker.
Därför har de ingen tid över för sig själva.
Ni härinne har nog använt sociala medier länge.
Jag har slutat med dem.
På Instagram sa folk: "Varför stängde du av kommentarerna?"
Jag höll på att bli galen.
Jag ser alltid dvärgar på Instagram.
Jag vet inte om det är mitt geografiska läge eller algoritmen,
men jag ser ofta dvärgar. Varför?
Jag visste inte ens att det fanns så många.
När jag var ung fanns det bara sju.
Nu finns det gifta dvärgar, dvärgar som kastar spjut,
dansande dvärgfamiljer, och så vidare.
Folk sa att jag behövde lura algoritmen. Då började jag se på brasilianska rumpor.
För att lura algoritmen.
Och alla enheter är synkroniserade.
Jag ville undvika dvärgar på Instagram och gick in på Spotify.
Där spelades en låt med Yalın.
Det här skämtet når aldrig balkongen.
Det är för kort.
Jag var trött, och jag ville ha lite egentid.
Många tycker att man ska fokusera helhjärtat på sitt arbete.
Jag ville fokusera på hälsan.
Jag har ödem här, nämligen.
Jag kände mig nedslagen…
Jag var på läkarundersökning i början av säsongen
för att se om allt var okej.
Läkaren sa:
"Jag har ett råd till dig. Sluta dricka."
Jag sa: "Jag dricker inte så mycket." Han sa: "Jag ser dig på Instagram."
Folk tror att vi dricker mycket här. Konstigt nog.
Sen tyckte han att jag skulle sova mer. Han rekommenderade en app.
Och appen…
Man har appen både på telefonen och klockan.
Känner ni till de där sömnapparna?
Jag tänker för fan aldrig fråga er nåt igen!
Känner ni inte till apparna?
Alla sömnhändelser listas.
"Klockan 02.00: Hosta. Klockan 03.00: Andningssvårigheter."
Använder ni inte sömnappar?
Lever alla här på socialbidrag?
"Herr Cem, det skulle vi aldrig göra!"
"Andningsuppehåll. Vändning på sidan. Hostattack.
Flatulens klockan 03.00.
Ska vi rapportera det här till Apple?"
Det är privata saker.
Appen skulle ju hjälpa mig, men den inskränker på mitt privatliv.
Säg mig, herrn… Är det så här i ert äktenskap?
Får ni en morgonrapport om vem som fes och vem som rapade?
Sånt delar man inte ens med sin äkta hälft.
Och eftersom alla enheter är synkroniserade…
Klockan piper och man får en lista på vad som hände under natten.
Inte allt, förstås…
"Nattens rapport.
Flatulens klockan 03.16." Okej.
När man plockar upp paddan, då piper den.
"Klockan sa precis till mig
att du pruttade klockan 04.00."
Var ska det här sluta?
Jag öppnar datorn för att jobba.
"Jag hörde vad som hände."
"Tänker du säga att jag fes?" "Nej, men jag har videomaterial…"
Det är helt otroligt!
Hör ni vad jag måste stå ut med på grund av mitt ödem?
Därför slutade jag med sociala medier. Vad finns det ens där?
Alla är trötta på sminklektioner och dallrande rumpor.
Jag hoppas att ni har lärt er hur man sminkar sig nu.
Herregud!
Hur svårt kan det vara?
"Ser ni? Så här. Gör så här."
Som professionell 52-årig man… Förstår ni mig?
Vi struntar i allt det där. Varför är kvinnor så intresserade av det?
"Jag gör contouring så här."
Jag har aldrig i hela livet
sett på en kvinna och sagt:
"Jag älskar hennes contouring!
Skuggningen är otrolig!"
Varför anstränger de sig så?
Ni har övat, va?
Ja, absolut.
Och efter alla lektioner, så är det här resultatet? Jösses.
Kära nån…
Sociala medier vänder folk mot varandra.
"Du är genomsnittet av de fem personer du träffar mest."
Vad fan?
Det är redan svårt att välja ut folk
att umgås med.
Och nu kom de på den här skiten. "Genomsnittet av de fem…"
Nu får man akta sig för att inte dra ner genomsnittet.
"Bjud inte Nevzat nästa gång!"
Jag umgås nästan inte med någon.
Jag träffar knappt nån.
Och det stämmer att jag inte är ute på gatorna.
Som sagt… Jag värnar om mitt privatliv.
Jag ser folk på gatan, i mitt kvarter…
Jag bor här i närheten, i Levent.
Jag bor i första Levent. I riktiga Levent.
Häromdagen ropade nån: "Jag bor också i Levent!"
"Vilket Levent?" "Sjätte Levent!"
Den delen av Levent finns bara i ditt huvud.
Vad är det för skitsnack? Det är Eyüp, inte sjätte Levent.
Det är som att kalla Esenler för centrala Etiler.
Jag går på promenader i mitt kvarter.
Jag går ut och går, och jag träffar folk.
När det politiska klimatet hettar till kategoriseras vi ofta.
Folk vill placera en i fack.
Jag vill dra politiska skämt,
men jag vill inte att mina Mercedes blir till polisbilar.
Tack! Nästa vecka syns jag på TRT.
Jag tog en taxi nyss, för jag kan tillräckligt med arabiska.
Taxichauffören sa…
Om du är ny i Istanbul kan du ladda ner appen MyArab.com.
Den är som Uber, men den lokaliserar "närmaste arab".
Om en arab är närmare än en taxistation, då väntar man bredvid araben.
Sen kommer det en taxi.
Taxichauffören sa till mig: "Varför får inte du vara med i tv-serier?"
Det sved.
Jag frågade: "Vilken serie skulle jag vara med i?"
Tänk er att jag…
Jag kan inte ens posera för en reklamaffisch.
Jag skulle aldrig få en bra roll.
Jag skulle aldrig få spela sultan.
Ingen Bayezid eller Murad för mig.
Kanske skulle jag kunna få rollen som Cem Sultan.
Han flydde till Rhodos och sökte skydd hos påven.
Nåt fuffens pågick där,
så jag kanske passar.
Jag har bott i samma område och gått till samma röstlokal i åratal.
Det är en skola i Levent, och ibland blir man fotad där.
Nej, inte ibland. Nästan alltid!
Under fotot står det: "Han får alla att skratta vid valurnan."
Hur gjorde jag det?
Kanske var det roligt att jag röstade på Kılıçdaroğlu.
Jag menar…
Hur mycket makt har jag ens? Lika mycket som ni.
Vi kan bara göra skillnad om vi står enade.
Till och med vid valurnan förminskar de oss.
"Han fick folk att skratta!" Jag gjorde inget.
Jag lämnade in min röstsedel. Vad gör vi när vi röstar?
Vi lämnar in våra röstsedlar. Och vi säger förnuftigt:
"Vi får hoppas att den som vinner är bra för vårt land."
Och det är allt, eller hur? Fel!
Efter valet säger en gammal dam på gatan:
"Ni kallade oss får, men fåren vann!"
Kära gamla dam…
Varför är du sur på mig?
Jag är snäll. Varför är du arg på mig?
Visst, jag tänker inte som du, men jag är väldigt medgörlig.
"Ni kallade oss får!"
Jag skulle aldrig säga så om någon.
Låter det ens som jag?
Hon går så sakta att det tar en evighet för henne att gå därifrån.
När jag var barn gick zombier i filmer i samma takt.
Blir hon förolämpad av den kommentaren, då är det bra.
I zombiefilmer kommer zombier långsamt emot en.
Vad fan handlar det om? Är det ens ett hot?
Som barn tänkte jag jämt på det.
En död person kommer emot en.
Vem bryr sig?
"Vad, din jävel? Gå härifrån."
Jag är levande och snabb.
Varför är zombier ett hot?
För att det finns en hel svärm av dem!
Och det finns många fler likadana damer.
Och i zombiefilmer finns det ett dilemma.
Man kan inte skjuta folk man älskar. Eller hur?
Ens älskade blir till en zombie.
Man säger: "Jennifer, nej!" Och hon säger: "Grahh!"
"Skjut henne, Mike!" "Det är Jennifer!"
Är hon ens Jennifer nu? Hon ser störd ut.
"Jag kan inte skjuta Jennifer!"
Jag kan inte skjuta den gamla damen heller.
Jag är inte lika tuff som vissa andra. Jag är hellre förnuftig.
Och på tal om det, om det bryter ut en zombiattack i Turkiet…
Folk här är redan aggressiva. De skulle krossa zombierna.
De skulle slå in skallarna på dem.
"Är det Burhan? Den jäveln!"
Det skulle kännas som en fördel
att han hade blivit en zombie.
Folk bråkar överallt.
Nu är det 2025
och vi bråkar fortfarande både om djur och människor.
Hur kan det ens pågå en debatt år 2025
om vi ska älska katter och hundar?
Hur är det ens en fråga?
"Ska vi sparka på gatukatter? Ska vi det?"
Tänk att folk faktiskt diskuterar sånt!
Minns ni att folk ville visa att de älskade djur?
Istanbul är en stad full av katter och hundar.
För vissa människor blir det en olägenhet.
Men debatterna står alltid mellan psykopater.
Den ena ytterligheten är en djurhatare som tänker:
"Jag går ju här, så jag borde sparka på djuret."
En sån galning.
Och den andra ytterligheten är nån som föraktar människor.
Det är som att välja mellan pest och kolera.
Har ni sett videon med kvinnan med en pitbull?
Hennes pitbull äter en gatukatt.
När hon blir tillsagd säger hon: "Djuren är Guds varelser utan röst."
Pitbullen är en jävla pest.
Och hon romantiserar det genom att säga "varelser utan röst",
eller "våra fyrbenta vänner".
Allt kan låta oskyldigt.
"Min Glock är en järnvän från Gud."
Vad fan?
Det är otroligt.
Man kan inte ens älska djur i fred.
Och som sagt, debatten står jämt mellan psykopater.
Mellan två ytterligheter.
Och vanligt folk blir iakttagare. Det är som på Wimbledon.
Det suger.
Jag har två Kangal-hundar.
Nu ska jag berätta om hur vi nästan fick stryk i Tyskland.
Jag har två kangalhundar. Hanen väger 90 kilo och honan runt 65.
Min granne hade två små hundar, Cookie och Lucky.
De bar väst och fluga.
Mina kangaler såg ut som de just anlänt från Sivasregionen.
Kangal-ägare vet hur hundarna ser på en när de kedjats fast.
"En metallkedja? Du är så naiv.
Visst, kedja fast mig. Gör gärna det."
Runt tre på natten, hoppade Cookie och Lucky över staketet
och våra kangaler blev förvånade över att se hundar med flugor.
"Varför har de flugor på sig?"
Och småhundarna skällde för fullt. Klockan var tre på natten.
Kangalerna tänkte bara på hur de skulle försörja sig i Istanbul.
"Ska vi bli taxichaufförer?"
Småhundarna fortsatte att skälla.
Då fick min hanhund nog
och sa åt dem: "Stick härifrån."
Men de fortsatte skälla, så han blev arg, och…
Jag kände mig som en mördare. Jag sprang dit så fort jag kunde.
Ansvaret var trots allt mitt.
Ni vet hur folk frågar: "Biter hunden?"
"Nej, men han diskuterar gärna med dig."
Det är klart att den kan bitas!
Hundar kommunicerar med munnen. Så, ja. Det är klart att de kan bitas!
Ni vet hur det är. Man går ut med hunden.
"Biter han?"
Fråga hunden!
Frågar du hunden om mitt beteende?
"Lovar han att stanna och sen går han?"
Gör någon så? Nej.
Alltså…
Småhundarna var bråkmakare. De skällde och skällde…
Jag kände mig som en mördare.
Folk sa att småhundarna skadats.
"Dina hundar angrep grannens hundar."
Jag kände mig som en mördare. Det är en normal reaktion.
Jag bad grannen om ursäkt och frågade hur jag kunde göra situationen bättre.
Och killen var jättetrevlig. "Det är vårt fel, herr Cem.
Vårt staket är för lågt. Det var våra hundar som slet sig.
Sen hoppade de över staketet mot en säker död."
Jag bad om att få träffa Cookie.
"Han vågar sig inte ut idag. Kanske imorgon."
Jag frågade hur Lucky mådde. "Lucky är okej.
Men nu heter han Unlucky."
Som tur var gick det bra.
Men i Tyskland blev en dam jättearg när jag berättade den här historien.
"Vems sida står du på?
Kangalhundar gör inte så! De är Guds vänner från Sivasregionen."
Hon sa: "Jag är också från Kangalregionen."
"Vad menar du? Ni är inte av samma art. De är hundar."
"Jag är från Kangal, och kangalhundar gör inte så."
Det är en kamp mellan djurextremister och pro-mänskliga extremister.
Det är en svår situation.
Vi fick nästan stryk.
Och folk måste kunna bevisa att de älskar djur.
Jag menar att… Folk borde hållas ansvariga.
Finns det några hundägare här? Jag frågar inte två gånger.
På 90-talet frågade jag folk varför de hade hundar.
Idag finns det fortfarande folk som är djurägare för att de älskar djur,
men att köpa en hundväst och hundfluga gör en inte till djurälskare.
På flera semesterorter
köper folk hundar som heter Cookie, Lucky och Cinnamon till sina barn.
De sätter flugor på dem,
och sen lämnas de stackarna kvar när säsongen är över.
De överges.
"Varför är jag klädd i fluga? Jag ville bara ha lite jävla kärlek."
Ni vet att det är sant.
Har du hund?
Nej? Noll hundar?
Finns det nån här som har hund?
-Vad är det för sort? -En golden.
En golden retriever. Familjens ögonsten.
-Varför har du hund? -Det är bara en värdelös hund.
En värdelös hund?
Vill du att han ska råna en bank åt dig?
Det här är ingen film.
"Ingen fara, husse. Jag fixar det här."
En gång frågade jag en kvinna vad hon hade för hund.
"En schäfer."
"Varför har du en sådan?" Och hon sa: "Som skydd."
Inte säkerhet. Skydd.
Det fanns tydligen inga apotek där.
Hunden fick sitta vid sovrumsdörren.
När maken närmade sig, då morrade hunden.
Sen var hon skyddad den månaden.
Så måste det ha varit.
Jag har haft hundar länge.
Katter är nåt helt annat.
Jag förstår dem inte.
Finns det några kattägare här?
När ni kommer hem lär de vara sura på er.
"Var har du varit hela kvällen? Fy fan för dig!"
Katter är konstiga.
De beter sig som om vi är deras gäster.
Hundar försöker i alla fall bete sig på ett underhållande vis.
När de får godis är det som att de frågar: "Ska jag göra ett trick? Eller hoppa?"
Katter bryr sig inte.
"Mat?"
"Mat? Okej då.
Din skitstövel."
Mina flickvänner har vanligtvis katter.
Förr, alltså. Jag har inga flickvänner längre.
Det finns inga kvinnor i min ålder. Ingen kvinna är 52 år gammal.
Katter är så konstiga.
Det är dubbelt konstigt om ni nyss börjat dejta och hon har katt.
Säg att du är hemma hos henne för första gången.
Hennes katt stryker sig mot dig och hon säger: "Smoke älskar dig."
Tack gode Gud.
Det är första steget.
Och man blir glad om tjejen säger: "Smoke brukar inte gilla folk."
Då tänker man: "Ikväll får jag knulla!"
"Hon brukar inte gilla folk."
Tjejen bjuder på snacks, öppnar en vinflaska.
Lite ost, torkat kött.
Sånt vet ni inget om heller. Fan ta er allihop!
Vårt land är i dåligt skick.
Jag borde skriva om några skämt. "En bit av en limpa, och…"
"Man går hem till henne,
och hon bjuder på bröd med ost och oliver inuti."
Hon bjuder på snacks. Smoke stryker sig mot mig.
Hon frågar: "Det gör inget, va?"
Mina byxor är täckta av päls, men…
"Smoke! Din gulliga lilla skitstövel!"
När hon går på toa eller till köket för mer vin,
då säger man: "Rör mig inte, för helvete."
Sen är det dags för lite förspel. Lite kyssar och sånt.
Jag hatar husdjur som inte lämnar rummet under tiden.
Man kysser en tjej, och katten sitter där och stirrar…
Det har jag varit med om flera gånger.
Och husdjur som ser på en när man har sex…
Jag minns en engelsk bulldogg som stirrade så här.
Varför är du så jävla förvånad?
Du lyfter upp benen och slickar dina egna kulor.
Men det här tycker du är konstigt?
Ja, herregud…
Det finns ett berömt talesätt…
Det låter så här:
"Min kärlek till djur växer sig större ju fler människor jag möter."
Det är falskt rakt igenom.
"Hur många människor känner du?"
"Två."
"Hur många katter har du?" "47."
Alltså…
Det finns många som inte förstår sig på proportioner.
Det går inte att rangordna olika typer av kärlek,
men lättsårade människor kan ofta ställa till det.
Säg att en man berättar att hans far just gått bort,
och nån svarar: "Ja, vi begravde nyss Cinnamon."
Han sa att hans far dog!
"Cinnamon var så viktig för oss!"
"Min far dog!"
"Hur gammal var Cinnamon?" "14."
Då var det på tiden att han dog.
Cinnamon lovade dig aldrig 64 år.
"Cinnamon dog."
"Jag pratar om min far, förstår du?"
Bara för att min pappa inte hämtade pinnen du kastade
så är han inte mindre värd än Cinnamon.
Många saknar sinne för proportioner.
Och äkta och falsk kärlek till djur är inte samma sak.
Jag är ingen hatare, men jag har sett det själv.
För två år sen i Gümüşlük
såg jag några tjejer från Kadıköy i säckiga batikbyxor.
Deras hundar vandrade omkring där.
Och folk tyckte om djur där. Det var ett djurvänligt ställe.
Cinnamon, Cookie och Daisy var glada. Det var mysigt där.
Flickorna pratade med hundarna… Alla var glada.
Hundarna hade fått på sig baddräkter. De var jättelyckliga.
En tjej hade en tatuering där det stod: "Life is a journey."
Och jag tänkte: "Oj!"
Hon har verkligen löst det! Översatt skulle det bli…
Pratar ni inte ens engelska?
Var det inte ni som sa: "Cem Yilmaz är passé"?
Det kanske är publikens fel!
"Life is a journey."
"Livet är en resa."
Jag tänkte: "Oj, det här är så…
…lätt att minnas. Varför tatuerade du in det på armen?"
Tänkte du: "Livet… Alltså, vad var det nu igen?
Visst ja, det är en resa.
Jag ska tatuera in det så jag inte glömmer.
Sen tatuerar jag in vad jag behöver handla här."
Daisy och Cookie var så glada.
Sen kom det en fattig hund. En riktig hund.
Slaktarens hund Cotton, han kom dit.
Den såg andra hundar få kärlek,
så den ville också ha lite.
Det var en större hund. En alfahund.
Han morrade lite.
De lynchade nästan stackars Cotton!
"Hur fan vågar du mobba en liten hund som Lucky?"
Jag såg allt det där hända.
"Jag förstår mig på djur.
Jag förstår mig på folk också. Och djur är bättre."
Vilka djur känner ni? Förutom era egna husdjur?
Djur ses ofta på samma sätt som de tolkats i fabler.
"Rävar är listiga."
"Kråkor är så här…"
"Vi måste rädda valarna."
Var kommer allt det här ifrån?
Varför slänger någon soppa på en Rembrandt för att rädda valarna?
Jag såg den protesten. Nån hivade soppa över en urgammal Rembrandt-målning.
Valen hade skämts om han hade vetat.
"Det här är så genant! Nästa vecka lär jag vara död ändå.
Låt tavlan vara."
Herregud.
Vi minns fablernas djur.
"Rävar är listiga." Vad har de lyckats med?
Har ett gäng rävar nånsin byggt ett hotell i en vacker vik?
Vad?
Rävar stjäl kycklingar om man lämnar hönshuset öppet.
Jag tror inte att vi förstår oss på djur.
"Rävar är listiga, lejon är kungar, kaniner är…"
Vilka är de egentligen?
Vilka djur känner ni till något om?
Vet ni vad en sjöhäst jobbar med? Är det någon som vet?
Balkongbönderna fattar inte ens frågan.
De är chockade. "Finns det hästar i havet?
Jag vet inget om det här. Vi har ingen tv."
Sjöhästar är konstiga varelser.
Hanarna föder!
Det stämmer, bror.
Det verkar göra dig exalterad.
Mer exakt, så är de könlösa.
De kan byta kön när de vill och bli gravida på egen hand.
Den tekniken skulle jag vilja ha.
Vore det inte fantastiskt att betala ut underhåll till sig själv?
Jag borde inte skämta om kön eftersom det här sänds på Netflix.
De skämten gillar folk bara när utländska komiker drar dem.
Strunt samma. Finns det några transpersoner här?
Ni vägrar svara, såklart. Ingen sa ens vad klockan var förut.
"Finns det någon transperson här?"
"Ja, det gör det. Men glöm det."
Jag är inte emot könsbekräftande kirurgi,
men intervjuerna efteråt är absurda.
I en ingick citatet: "Finns det ens några män kvar?"
Tja, nu finns det i alla fall en mindre.
Att genomgå en transition till kvinna är helt okej.
Det är en seger för oss.
Det som stör mig är när nån gör tvärtom.
Jag menar, vi…
Jag respekterar dem förstås.
Det är ett stort beslut. Skulle ni kapa av den?
Och vissa får en ny! Jag menar… Det är en svår situation.
Det är svårt att förbereda sig fysiskt och mentalt.
Men folks attityder efter operationen kan vara problematiska.
Alltså, du ansträngde dig verkligen för att bli man.
Och nu trivs du med den kroppen.
Du borde också ha förberett dig mentalt.
Första veckan efter operationen brukar folk intervjuas.
"Hur känns det?"
"Jag är en svartsjuk man."
De har inte ens tagit bort stygnen än!
"Min flickvän får inte bära minikjol."
Din garderob är fortfarande full av dem!
Det är sånt jag inte gillar.
Sjöhästar är konstiga djur. Det finns många konstiga, okända djur.
Alla har ett favoritdjur.
En gång gick min storebror och jag på Berlins Zoo.
Det var nog 20 år sen. Vi kom dit för tidigt. 07.30 på morgonen.
Inte ens djuren var där än.
Jag lovar!
Men hon i båset tog betalt för inträdet. Vi gick in. Där fanns inga djur!
Hon trodde nog att vi ville vara en del av djurparken.
"Visst. Välj ut en bur."
Vi kom in i själva djurparken, och ingen syntes till.
Efter en halvtimme kom djuren in.
Noshörningar, apor, giraffer… Djuren såg förvånade ut.
De såg på oss som om: "Vet ni inte vad klockan är?"
De överrumplades.
Jag är duktig på att härma schimpanser. Eller hur? Erkänn att jag gör det bra.
Nej, alltså…
Det är egentligen inte så konstigt.
Jag har allt material tillgängligt.
Att härma en svan är jag inte lika duktig på.
Aporna kom in.
Silverryggen såg verkligen mäktig ut.
Gorillorna fångade min uppmärksamhet. De satt bakom en glasruta.
Jag närmade mig deras inhägnad. Har ni nånsin sett en gorilla i ögonen?
Vi kan inte prata om katter, så silverryggar är nog omöjligt.
"Du är så djärv, herr Cem!"
Jag blev helt hypnotiserad av hur gorillan såg på mig genom glaset.
Min bror sa: "Det har gått en halvtimme. Nu vill jag se noshörningar och kameler."
Jag sa: "Jag stannar hos gorillan."
Han såg på mig så här. Det var väldigt speciellt.
Det var som om gorillan försökte säga:
"Gud satte mig här
och dig där.
Så är läget just nu."
Han såg så sorgsen ut.
Och det var uppenbart att han hade sett Apornas planet.
Det såg ut som om han ville säga: "Vi ska knäcka er allihop."
Jag kunde inte sluta se på honom. Det pågick i en halvtimme.
Och sen sa gorillan:
"Min mor födde mig en regnig dag.
Himlen grät då jag kom hit.
Kan ett nyfött barn vara en syndare?
Varför är mitt liv fördömt?"
Jag hade tydligen somnat och drömde.
Jag hade drömt allt.
I verkligheten gjorde han så här.
Sen kastade han skit på mig. Det var allt.
Men de ser väldigt sorgsna ut. Eller hur? Jag ser ofta på gorilladokumentärer.
När jag var barn var dokumentärer enkla.
Nu är de sofistikerade.
Förr lät det så här: "Apor gör så här. Pandor äter eukalyptus och bamburör.
Zebrorna korsar floden."
Nu är Netflix-dokumentärerna sofistikerade.
Var är Netflix-folket som jag pratade med?
Var det inte heller på riktigt?
Jag vet att vissa bojkottar Netflix. Finns det några bojkottare här?
De säger: "Titta inte på Netflix. De vill att alla blir homosexuella."
Och det är sant.
Jag säger sanningen. Jag vet ju hur det är. Jag jobbar med dem.
De kom ofta på hembesök.
En dag ringde det på dörren. Jag tittade i titthålet,
och där stod tre nakna män.
Och jag sa: "Vad gör ni här?" En man sa: "Tu-dum!" Tja…
Ni kan fylla i resten.
Jag minns bojkotten.
"Netflix vill att vi blir homosexuella! Netflix gör oss till bögar!"
Ja, det är sant.
Ni verkar inte ha läst användaravtalet.
Känner ni till det avtalet?
Användarvillkoren, alltså.
Allt står där, längst ner i dokumentet.
"Jag ska göra er till bögar", det står tryckt i finstil.
Och inom parentes står det: "Om du har det i dig."
Annars går de vidare.
Ni borde se på Netflix sofistikerade dokumentärer.
Men de är för sofistikerade.
En 8K-kamera placeras på rumpan på ett honungsbin.
Det känns som om man själv gör honungen. Det är för mycket.
Förr var dokumentärerna enklare.
Och berättarösten tillhörde en brittisk man. Vem var det?
Herregud!
Jag svär…
Jag ska nog spela in i Konya istället.
David Attenborough.
Sir David Attenborough.
Han måste vara över 90 nu. Nej, han är nog 89.
"Miljontals arter på den här planeten…
Haven är annorlunda jämfört med…"
Det är svårt att se nåt, för allt är dränkt av saliv.
Han har samma jobb än.
Men det känns för komplicerat. Man migrerar ihop med en albatross.
Man bor bland myrorna, mitt i stacken. I extrem närbild.
Det är för mycket.
Jag såg en dokumentär
om en grupp silverryggar.
Men dokumentären gjordes som en såpopera.
Händelserna dramatiseras för att vi ska förstå.
"Lilla Mario är förvirrad.
Nu ska vi se vad Jesse gör."
Vad fan pratar de om?
"Mario är förvirrad", säger de.
Sen ser man att Mario vill skita i fred efter att ha slukat ett helt träd.
Vad väger en silvergorilla? Säkert omkring 300 kilo.
Han har fyra honor som han behöver para sig med.
Han måste vakta de äldre.
Och försvara sin ledarposition.
Det är mycket på en gång.
Och allt filmas med åtta kameror.
Mario verkar alltid säga: "Gå härifrån, broder.
Vi har mycket att göra. Stick iväg."
Men kamerorna fortsätter att filma. "Han är ängslig över…"
"Vem fan är det?"
"Jesse hjälper honom."
"Är du Jesse?"
"De har kallat mig Jesse i två säsonger nu."
"Jag ska para mig. Det är därför jag slår mig för bröstet.
Säg åt den gamla farbrorn att ta bort alla jävla kameror.
Vilka är det som filmar? Är de från National Geographic?"
"Netflix, chefen.
Och Netflix åker inte hem förrän de har rätt sorts material."
Herregud.
"Han är arg."
"Dra åt helvete! Stick!"
"Netflix, va? Jesse, kom hit.
Böj dig framåt."
"Chefen?" "Sluta kalla mig chefen."
"Böj dig framåt. Jag ska vara varsam."
Det här blir säsongsfinalen."
"Snälla chefen!" "Tyst. När det här är över åker de hem."
"Filma det här."
Och när ni ser det säger David Attenborough:
"Den här arten parar sig vanligtvis inte med samma kön. Men…"
Alltså, de hade fått nog. Jag förstår Mario.
Mario…
Mario konkurrerar ju med Squid Game.
Han måste göra nåt intressant.
Herregud.
Vi hade ett schimpansäventyr i min film A.R.O.G.
Det var då jag lärde mig det här.
De sa: "Han är för intim med schimpansen!"
Inuti schimpansen fanns en akrobattjej från Argentenia.
Och för mig är inre skönhet viktigast.
Att jag är bra på att härma schimpanser kan ha med min släkt att göra.
Minns ni när vi fick lov
att undersöka våra släktträd på regeringens hemsida?
Det var populärt när funktionen släpptes.
Alla kollade upp sin släkt. Jag vet inte om ni gjorde det.
Men jag gjorde det.
Mitt släktträd har tydligen inga grenar.
Vissa vet en hel del om sina rötter.
"Jag kan spåra mina rötter tillbaka till 1300-talet."
"På mammas sida kommer vi från…"
Min släkt är full av vanligt folk.
Min far är från byn Eskihamal, i Gürün, i Sivas.
På pappas sida kunde jag bara följa släktleden till 1840-talet.
De flyttade aldrig från sin by.
De rörde sig så här.
De migrerade inte längre bort, utan rörde sig i cirkel.
Mammas familj kom från Thessaloniki.
På mammas sida kom jag till 1790-talet.
Det fanns inga krigare i släkten, och inga andra som utmärkte sig.
Inga befälhavare eller kavallerister. Noll hjältar av något slag.
Och faktiskt…
Jag har bara hållit i ett svärd en gång, och det passade inte mig.
Vissa älskar att se på tv-serier och säga:
"Vi är osmanernas ättlingar!"
De ser på Resurrection: Ertuğrul och sånt.
Jag har inga hjältar i min släkt.
Det förvånar mig att de ens lyckades överleva.
Och det är likadant både på mammas och pappas sida.
Vi har inga krigare i släkten. Och jag kan inte ens hålla i ett svärd.
Jag har hållit i svärd i olika filmer.
Minns ni Dry Murad? Där var det hästar med och sånt.
Men det här känns elakt.
När erövrade turkarna Anatolien? 1071, eller hur?
Jag hade velat ha en förfader som stred i den striden.
Men det här är för mycket. Det måste göra väldigt ont.
Hur kan man angripa nån med det här?
Om jag hade varit med i striden hade jag velat diskutera allt först.
"Ska vi ta fästningen?" "Vi klarar oss utan den."
Jag skulle ha flytt därifrån så fort det gick.
Det här är för grymt.
Bladet är inte vasst, men… Känn efter.
Konstigt, va?
Finns det möjligtvis en professionell mördare i publiken?
Men för mig känns det konstigt att sticka in det här i någon.
Vi vet hur det ser ut på film.
Man svingar svärdet och huvudena flyger. Man sticker in det, drar ut det.
Hur är det okej?
I avsnittet Dry Murad sa Çağlars rollfigur:
"Under medeltiden hade du dött av stress!"
Huvuden slungas upp i luften. Det är grymhet överallt!
Nu ropar folk "mobbing" när någon på kontoret ser snett på en.
Tänk er verkliga strider.
Alla attackerar alla. Man hugger av några huvuden.
Och ens fru säger: "Varför ser du så sur ut?"
"Jag är täckt av blod, kvinna!"
Jag hade inte kunnat leva så.
Jag skäms inte över det.
Och folk dödar fortfarande varandra.
Jag är förvånad över att min blodslinje överlevde.
Min familj, alltså.
Hur har vi inte dött ut
när det vore omöjligt för mig att utföra så brutala handlingar?
"Nu så, din jävel!"
Jag hade aldrig kunnat göra så. Folk skulle ju bli skadade!
Och att kunna rida på en häst räcker inte. Har ni ridit någon gång?
Man måste hålla och svinga svärdet samtidigt som man rider.
Jag hade aldrig kunnat halshugga nån på filmiskt vis.
En rispa skulle också göra ont.
Sen är striden över.
Det finns ingen sårtvätt tillgänglig.
Man får infektion i såret.
Usch, vad hemskt!
Jag såg en film häromdagen.
Av Ridley Scott. Bonaparte? Var det den? Nej, det var Napoleon.
Ni vet i strider, när 5 000 personer på båda sidor attackerar varandra?
Det är läskigt. Tänk er att stå längst fram.
Man skriker: "Liberté!"
Man står längst fram. Snart blir man mos.
Vadå "liberté"?
"För Frankrike, era jävlar!"
Det vi säger låter ädlare.
Folk skriker: "Allah, Allah!"
Men man kan höra tvivlet där.
"Allah! Allah?" Jag menar…
"Allah vägleder väl oss. Eller hur?"
Jag kan inte se mig själv i den situationen. Kan ni?
Det är säkert kul att vara hjälte, men inte om man står längst fram.
"Vi ska erövra Wien!
Varsågod. Du kan gå före mig."
Jag skulle stå i tredje ledet.
Eller i fjärde ledet.
Alla dessa episka strider… Jag kan inte se mig själv där.
I filmen Troja syntes 50 000 bågskyttar på ett led.
"Bågskyttar!"
"Sa han 'släpp taget'?"
"Släpp taget!" "Vad ska vi släppa taget om?"
I alla filmer från de senaste 20 åren ser man samma tagning.
Ett moln av pilar som förmörkar himlen.
Kanske finns det en särskild plugin-funktion?
"Bågskyttar!"
Som i Troja.
Jag skulle inte skjuta.
Låt Gud avgöra deras öden.
20 000 pilar. De lär inte räkna alla.
Eller hur?
Jag kunde kanske härma ljudet.
Och om fienden sköt först, då skulle jag inte ens röra mig.
Jag anser att alla förtjänar att leva.
Och jag skulle inte kunna fly undan.
Jag hade aldrig överlevt i det läget, så varför skulle jag ens försöka fly?
Om jag inte hade dött direkt, så hade en pil säkert studsat och fastnat därbak.
Det är jag säker på.
Det är så konstigt.
Krig är hemskt.
Ja, jag är glad att jag inte levde då.
Regeringen ville att jag skulle berätta om det här.
De vill att ni känner er tacksamma.
Det är sant.
Och…
Hur kan man ens hälla kokande olja på någon?
Det sög ända från stenåldern och under hela medeltiden.
Att hälla kokande olja över någon annan…
Hur ilsken är man då?
"Låt dem inte ta fästningen!" Äsch, låt dem ta den.
Om alla beväpnade män kommer hit, låt dem ta den.
Kokande olja!
Tänk er att ni erövrar Istanbul. Ni klättrar uppför Silivri-porten.
Era trupper har redan tagit området där Topkapipalatset ligger nu.
Kejsaren är död. Men nyheterna har inte nått Silivri-porten.
Och ni står högst upp på stegen.
Och Christos ser på dig.
"Vad gör du?
Nej, för fan! Inte oljan!
Vi har redan erövrat Istanbul! Aj!"
Man kan inte smörja in sig med salva under erövringen.
Tänk på smärtan!
Medkänsla är viktigt. Men det är det ingen som har längre.
Hur kan folk döda varandra?
Jag kan inte förstå det.
Det kanske är fel på mig.
Det är mitt 30:e år i branschen. Och det finns en sak som stör mig.
Samhället har blivit allt ohövligare.
När jag var ung var jag en buse.
Vi ställde till med bråk.
Men nu ligger ribban så lågt att vi kan ses som en sorts elit.
Vad betyder det i Turkiet idag?
Idag tillhör man eliten om man tvättar rumpan,
stannar vid rödljus, kör vid grönt,
och svarar om någon säger hej eller god morgon.
Jag tillhör eliten!
Min far är Arif från Tophane. Det är långt ifrån eliten!
Men ribban ligger lägre nu.
Alla är ohövliga.
Och vad är skälet till all denna ohövlighet?
Jo, filmer och serier som vi producerar.
Det är så lätt att skylla all ondska på oss.
Kvinnomord?
"Folk ser det i tv-serier! De kopierar bara vad de ser."
Folk som beter sig som maffian? Allt är tv:s fel!
Allt konstigt som sker? Skyll på tv!
Våld? Det är tv, så klart!
Åtta ton kokain beslagtas i Mersins hamn.
"Det är på grund av tv!"
Vad är det här för mäktiga tv-serier?
Och i mina filmer och shower, så lär jag tydligen folk att svära.
Jaha, är det ingen som svär ute på gatorna?
Nej, alla lär sig av mig.
Det är inte okej.
Jag har försökt förklara det i åratal, men utan att lyckas.
Det är en svår sits.
Ni samlas här för att höra mig svära, och sen går ni hem och skrattar.
"Det var jävligt kul!"
Jag pratar på det viset. Det är så jag pratar med vänner.
Jag kanske svär ibland, men vem bryr sig?
"Är det konst?" Hur kan jag avgöra det?
Är Michelangelos David ett konstverk?
Den är 5,5 meter hög, står i Florens och ser ut att vara gjord av sammet.
Jag är inte lika bra på att imitera David.
Min kropp ser mer ut som en Mahmud.
Statyn är 5,5 meter hög.
Med piedestalen inräknat lär den vara 13-14 meter.
Den tornar upp sig över en. Den är ett underverk!
Men sett från marken, ser man nio kilo kulor.
Eller hur?
"Tyckte du om David?" "Hans kulor syntes!"
Rakt underifrån ser man kulor.
Från ögonhöjd ser man David.
Det är så det är.
Det är kaos på gatorna. Alla är ohövliga.
Och under de senaste fem till tio åren har våldet mot läkare ökat.
Kan ni fatta det? Läkarvåld är nåt vanligt nu.
Jag ska berätta varför.
I Turkiet har det pågått ett bildligt krig de senaste tio åren.
Ett krig mot kunskap och de som besitter den.
Jag brukade dra ett skämt om Faruk-apoteket för 15 år sen.
Minns nån det?
Är det nån som inte minns?
Vad var poängen med det?
Våra föräldrars generation växte upp med ordspråket:
"Det finns ingen skam i att inte veta, bara i att inte lära sig."
På vår tid sa man: "Vi vet inte, men vi låtsas att vi vet."
Det skrattade vi åt för 15 år sen.
Säg bara att du inte vet. Varför låtsas du?
Nuförtiden säger man: "Vem fan bryr sig om du vet nåt?"
Så låter det nu.
En läkare vet saker, eller hur?
Sen kommer en okunnig kille som säger:
"Du gjorde bypassoperationen på fel sätt. Varför dog min mormor, din jävel?"
Killen vet hur man gör en bypassoperation och opererar bort en tumör. Han vet!
Och läkaren kan inte övertyga honom.
Han är på en annan frekvens.
Killen tror att han är en alfa och läkaren är en beta.
Killen gillar att utmana doktorn.
Men han kan inte göra likadant med nån i sin egen samhällsklass.
Såna killar kan inte läxa upp rörmokare som de läxar upp läkare.
Det är konstigt, va?
Trots att rörmokaren är sårbar och visar rumpan.
Men om killen skulle säga: "Du satte röret fel",
då kör rörmokaren upp röret i arslet på killen.
De är på samma frekvens.
Det är vetenskapligt.
Och jag kan vara lite ful i mun.
Men folk skyller gärna allt på våra svordomar.
Men det är inte att svära att använda lämpliga adjektiv och fraser.
Min far är 80 år gammal.
Och han är en busig, kvicktänkt man som ofta svär när han berättar anekdoter.
Men jag har aldrig sett honom förolämpa någon.
Och jag är likadan.
Men väldigt många är ohövliga.
Barn svär,
kvinnor svär,
fans på arenor svär i massor.
Men jag blir utfryst om jag använder ett fult ord
när jag drar ett skämt.
Kom igen. Sluta vara elak mot mig.
Har ni hört folk på arenorna? Jag har aldrig…
Ni vet vilket lag jag håller på.
Och nu får jag inte ens heja på mitt lag utan att bli retad.
Min son bryr sig inte om fotboll.
En dag spelade min son och jag PlayStation.
Vi var ensamma hemma.
Eller, vi var inte helt ensamma.
Robotdammsugaren var också där.
Minns ni ihåg hur populära de var för några år sen?
Det var nog… tre eller fem år sen.
Vi köpte en. Jag också.
Den skannar huset först och börjar sen städa.
Min började för några år sen. Den har inte återvänt.
Den skannar än.
Jag satt där ensam med min son. Han spelade SvampBob.
Det finns ett SvampBob-spel på PlayStation.
Jag var i rummet samtidigt som han spelade.
Och vid något tillfälle
kom han inte upp en nivå eller nåt, och han blev jättearg.
Och han sa: "Pappa, får jag svära?"
Vi var ensamma. En far och hans son.
Försök att förstå.
Det fanns inte några kvinnor i huset. Noll kvinnor.
Jag såg efter i alla rum.
Jag såg inga kvinnor.
Ingen hade blivit kvar sen tidigare.
Jag sa: Vi är båda män, så varsågod. Jag är nyfiken."
Herregud…
Det han sa om SvampBobs mor och syster…
Han fick SvampBob att göra dubbelvolter.
Ni vet, hålen i SvampBob?
En del av dem är min sons verk.
Jag sa: "Pausa spelet nu.
Det här är för mycket. Var har du lärt dig att svära så?
Det var alldeles för grova ord. Man ska inte säga sånt i din ålder.
Ja, visst är de svordomar.
Lär dig vad de betyder, visst, men använd dem inte.
Det var för grovt. Gör inte om det."
Och han sa: "Barnen i skolan säger mycket värre saker!"
Då blev jag nyfiken.
"Vad säger de?"
"Barn i skolan säger saker som 'dum'."
Han hade alltså inte förstått ordens hierarki.
Tänk er att dra till med "dum" när man vill förolämpa någons mamma.
Han hade inte fattat. Han är lik sin mamma.
Jag avskyr att höra folk skrika och gapa på arenor.
Det pågår ett sportevenemang! Och idrottsmän är begåvade.
De är inte som vi.
Och folk skriker:
"Spring, din jävel! Sparka bollen! Fan ta din mammas fitta!"
Vad fan?
Och det här är nåt som är svårt att ändra på.
Alla här har säkert uppträtt så minst en gång.
Men för mig är det beteendet omöjligt.
Jag har nämligen heterosexuell dyslexi.
Vet ni vad det betyder?
När jag är med mina samkönade vänner
som deltar i en gemensam gruppritual eller aktivitet,
då kan jag inte anpassa mig.
Jag kan inte träna på eller delta i ritualen.
Att svära ihop, till exempel… "Knulla din mammas fitta!"
Jag kan inte göra det.
Därför går jag aldrig på match. Det blir för svårt för mig.
Jag tog med min son till OS i Paris.
Stackars er.
Där såg vi nån fotbollskändis.
Jag kände honom knappt, och min son var bara tio år då.
Han klappade min son på huvudet och sa, så som vuxna gör:
"Vilket lag hejar du på, lillen?"
Min son sa:
"Jag tittar inte på turkisk fotboll. Bollen är knappt i spel."
Och fotbollskillen sa: "Helvete!"
Han trodde att min son var radioaktiv.
Som sagt, man går på en match,
och plötsligt inser man att fint folk
svär som borstbindare.
Därför klarar jag inte av att gå på matcher.
Jag märkte först av min heterosexuella dyslexi
år 1989, när jag var 19…
Nej, inte 19. Jag var 16.
Jag gick på en Besiktaş-match ihop med mina vänner.
Ni vet hur folk håller om varandra och skanderar tillsammans?
Vi stod bakom målet. Vi var gymnasieelever då.
Det var då jag förstod att jag var annorlunda.
De skanderade:
"Jag klarar mig utan en miljon dollar…”
"Dra åt helvete", sa jag då.
Vad är det för dröm?
Varför vill man manifestera nåt sånt?
Gud hör oss!
Ropar man "ge mig inte en miljon dollar",
då ser Gud till att man inte får någon miljon.
Varför skulle jag skrika: "Jag vill inte ha en miljon dollar"
ihop med 50 000 främlingar?
Vi har olika drömmar.
Ali Koç skriker också: "Jag vill inte ha en miljon dollar."
Han äger redan flera miljarder.
Han vill inte byta dem mot miljoner.
Men att stå där med billiga snacks och inte vilja ha pengar, det är konstigt.
Som ung har man ändå inga pengar.
När man är ung är man fattig. Det är sorgligt.
Folk svär mycket under matcher.
Och eftersom jag är en "kändis" vart jag än går…
Eller gick. För nu går jag ingenstans längre.
När jag brukade dricka raki i Develi före matcherna, då…
Folk älskade att se mig där: "Storebror Cem!
Vi lyfter upp honom!
Storebror Cem!"
"Åh, ungar…"
"Älskade storebror Cem!"
De lyfte upp mig som om de skulle byta olja på mig.
"Storebror Cem!"
"Åh, ungar!"
Jag är 52 år gammal.
Om nån ska tafsa på mig,
då vill jag välja min partner själv.
Sen slutade jag att gå dit.
Jag ville inte höra: "Den där bögen gillar verkligen det här."
"Ja, det är därför han kommer hit."
Och jag avskyr en sak till.
Låt oss säga att vi förlorar… Det vore ingen överraskning.
Efteråt, på väg till bilen får jag höra: "3-0! Tack för att du gav oss otur."
Är jag anfallsspelare för Fenerbahçe?
Nej, jag är bara en stackars åskådare.
"Storebror Cem!"
Ja, det suger.
Men de ger inte upp.
Och mina oskyldiga åsikter lär inte hindra folk från att svära på läktaren.
Det där påminner mig om ett av mina gamla skämt.
En man som gått i kristen skola skrek i militärmatsalen:
"Svär inte, era kukjävlar!"
Det här är ungefär likadant.
Jag kan inte förklara det.
Och ingen tror på att jag känner så här,
för jag svär själv.
Men svordomar måste ha ett syfte.
De kan användas för en komisk effekt när man pratar om någon.
Men sluta svära åt fotbollsspelare!
"Längre bort, din jävel!"
"Vi ska för fan krossa er!"
Är det en fotbollsregel?
Är det inte nog med att göra mål för att vinna matchen?
"Vi ska för fan krossa er!"
Kan man vinna där med?
"Vi vann med 4-0, men vi krossade dem fan inte."
Är det så?
Varför måste folk svära?
Det här är så jag känner.
Förlåt mig, damen.
Du verkar inte gilla ämnet.
Nu får du höra sånt du aldrig har hört talas om.
Åh, nej. Det lät som en förolämpning.
-Har ni nånsin varit på match? -Jag?
Nej, grabben. Jag pratar med kvinnorna bakom dig.
Det är inte bara du som är här, grabben.
Varför gifte du dig med någon så egocentrisk?
"Finns det andra? Var då?"
-Har ni varit på match? -Nej.
Ni skulle få det svårt där.
Det är fult, det som pågår där.
Damer svär också!
Och de förolämpar folk!
"Nummer sex, jag ska fan krossa dig!"
Vi får se hur det går med det, men…
Allt går inte att fullfölja.
Minns ni talesättet:
"Är du bara dålig på siffror, eller har du aldrig fått stryk?"
Jag har stått på en fotbollsplan.
Alltså, en fotbollsplan är 100 gånger 45 meter.
Och när nån skriker åt en mittfältare: "Längre bort, din jävel"…
Se hur stor planen är. Har ni nånsin stått där själva?
Man vill ta en taxi från mittfältet till målet.
Och chauffören skulle inte säga att resan var för kort.
"Spring", skriker killen! Och spelarnas hjärtan är så här stora.
Men folk respekterar inte talang.
Jag har varit på en del matcher i Spanien med min son.
Ja, ibland åker vi dit.
Vi såg matchen mellan Barcelona och Valencia.
Det var som en biljardmatch.
Fansen ser ut så här.
Olé!
Slutresultatet var 7-1.
Mål! Olé!
Ingen sa: "Knulla din mamma!"
Inget "vi ska för fan krossa er"! Inget.
Det var bara gammal hederlig fotboll. Jag blev förvånad.
Men här vore nåt sånt omöjligt.
Därför slutade jag att gå på matcher.
Jag gillar inte att folk skriker "vi ska knulla er",
som ett gäng nioåringar.
Som vuxen man ska man inte hålla på så. Eller som vuxen kvinna.
Varför tänker de på sex på en arena?
Jag tror att jag vet.
Eftersom jag har sex hemma, så tänker jag inte på sånt på matcher.
Det är bara fotboll. Mål, straff, offside…
Ha sex hemma, så kan ni gå på fotboll efteråt.
Ha sex när ni inte tittar på fotboll.
Det är konstigt. Ja.
Jag sa alltså att jag slutat gå på match, men vår ljudkille lyckades övertyga mig.
Levent sa: "Häng med på fotboll, Cem.
Vi ska åka till Portugal och se Benfica spela i Lissabon.
Vi har hyrt ett flygplan för vår elitgrupp på 100 personer."
Och vad står det för?
Jo, det handlar om kärlek.
Han sa alltså "en elitgrupp".
Och jag sa: "Jag vill inte förstöra stämningen för er, och…"
Jag gillar inte sånt där.
Jag slutade med scoutliknande aktiviteter i högstadiet.
Min son är likadan.
Så jag sa nej.
Han sa: "Alla är ordentliga människor. De är inga huliganer."
Min storebror och kusin ville åka.
De övertygade mig.
Nej, de lurade mig!
Jag kom till flygplatsen.
En av mina producentvänner var där,
en reklamfilmsregissör
och en mycket känd litterär poet.
"Håller du också på Fenerbahçe, Cem?"
Vi gick ombord på planet… Men innan, på flygplatsen…
De verkade vara trevliga människor. Men klockan var bara 10.30.
Planet skulle gå vid 12.00.
Vi stod där samlade. Några knäppisar dök upp.
Och sen några killar med bandanas.
Först hördes ett lågt surrande ljud.
Sen började alla skandera: "Din mammas fitta…"
Och när jag hörde det visste jag att jag var körd.
Jag ville inte förstöra stämningen
eller vara gruppens tråkmåns.
Vi tog några öl och gick ombord på planet. Och herregud…
De gapade och slogs.
Redan före start hotade piloten med att landa planet i Lüleburgaz.
Vi hade inte ens börjat taxa ut.
Att flyga till Lissabon tar fyra timmar.
Kära nån…
Vi hade fyra timmars flygning kvar. Flygvärden bad dem att sitta ner.
"Vi skiter i att sitta ner!"
Ni skulle ha sett dem. De svor och betedde sig.
Hör på, vänner. Alltså…
Jag fick lära mig att svordomar inte var samma sak som respektlöshet.
Det finns svordomar i ordböcker. Eller hur?
Därför är det tröttsamt att höra
att folk påstår att de lärt sig dåligt uppförande
av filmer, tv-serier och litterära verk.
Det är både dumt och ologiskt.
Och nu är det kaos på gatorna.
Jag hade en dålig upplevelse för 16 år sen.
Samma dag sa jag till min storebror:
"Det hände en sak med en taxichaufför. Jag ska berätta om det på scen."
Han sa: "Gör inte det. Folk tror bara att du hittar på
och att du överdriver faktiska händelser för komisk effekt."
Och historien är vulgär. Den kommer att landa fel.
Folk lär bara tycka att du är respektlös."
Men det här hände för 16 år sen, så nu tänker jag berätta.
Ja. Ni behöver höra det här.
För ibland vill folk glömma saker.
Jag tog en taxi i Mecidiyeköy.
På den tiden kunde man tala turkiska och få tag i en taxi.
Man kunde vinka på en taxi och de stannade.
"Jag ska till Levent."
Föraren var välkomnande. Han var en trevlig ung man.
Han sa: "Känner du igen mig, herr Cem?"
"Nej."
"Det är så kul att du sitter i min taxi.
Kan jag köra dig till vår taxistation i Çeliktepe?"
Han ville visa upp mig för sina kollegor.
Jag kände av pressen och sa: "Okej.
Men bara en kort stund."
Och han sa: "Du känner inte igen mig, men jag är vän med tjuven Erkan
som var din skolkamrat i Gültepe."
Okej, så vi var bekanta.
Tjuven Erkan.
Föraren sa:
"Mina kollegor älskar dig. Men vi ska bara hälsa snabbt och köra vidare."
Jag sa: "Ja, bara det går fort."
Kom ihåg att allt det här är sant.
Jag satt i främre passagerarsätet.
Föraren satt här, och taxistationen var där.
Han bromsade hårt och skrek ut genom fönstret:
"Optic!
Optic, ser du vem som sitter i min taxi?
Det är storebror Cem! Han ska knulla din mamma!"
Hur hade jag hamnat där?
Jag tog en taxi i Mecidiyeköy
och sen for vi till de fattiga stadsdelarna…
Alltså, i hans version gjorde jag så här:
Jag klev in i hans taxi och sa: "Mot Çeliktepe. Jag ska knulla mödrar!"
Sanningen var att jag bara ville åka hem.
Han skrek det där vid taxistationen.
Männen som stod där var riktiga muskelberg.
Och killen han kallade "Optic"…
Ingen av dem var respektlös mot mig.
Optic kom fram till fönstret och sa:
"Mr Cem, var hittade du den här jäveln?
Hans mamma jobbar på horhus."
Jag såg ut så här.
Jag kände mig som en 12-åring
som såg på en Wimbledon-match.
Jag fick titta åt ena hållet, och sen åt det andra.
Och jag var inte ung, utan i 40-årsåldern.
De förolämpade varandra i tre minuter.
I tre hela minuter!
Och jag bara satt där.
Men på nåt sätt blev de plötsligt sams.
Han körde hem mig till Levent.
Och han bad om ursäkt.
Sen satt jag därhemma och började må illa.
Jag kände mig nästan smutsig.
Det var som om de hade använt mig på något sätt.
Det var väldigt konstigt.
Och jag minns den där flygresan.
Folk där bråkade och skrek: "Portugal!"
För mig var det jobbigt.
Vi landade i Portugal. Och jag pratar inte portugisiska.
Och polisen såg
att vissa av passagerarnas ögonbryn hade spruckit.
Vem fick stryk av vem?
Och matchen hade inte ens börjat.
Den spelades på eftermiddagen, eller nästa dag.
Polisen sa: "Qué está pasando aquí? ¿Por qué están formo líos?"
"Säg för fan inte så till oss!"
Jag köpte en flygbiljett och åkte hem igen.
Nu skrattar ni, men de flesta män härinne
tänker säkert: "Jag skulle inte ta med honom på match."
Det är så ni känner. Jag fattar det. Men det här handlar inte om fotboll.
Det här…
Det är roten till allt ont.
Jag hatar fylla.
Det går mig på nerverna.
Alltså, oavsett vem som är full. Det är avskyvärt.
-Vad dricker du helst? -Whisky.
En whiskydrickare.
-Och damen? -Hon gör som jag.
Är du arg på mig, syster? Varför vill du inte svara?
Hon gjorde så här.
Det kan funka på honom, men inte på mig.
Han verkar gilla den där attityden.
Men inte jag.
Dricker ni, pojkar?
Drick inte, vänner.
Jag pratade nyss i telefon.
I Turkiet är alkohol ändå för dyrt.
Eller hur, killar?
Många tillverkar hembränt. Det är absurt.
Det är svårt att lyckas med. Och ännu värre…
Ingredienserna som behövs för hembränt, de göms.
Skandalerna har duggat tätt under de senaste åren.
Att tillverka sprit hemma
är en del av vår kultur. Visst.
Men idag tillverkar många hembränt av ekonomiska skäl.
Det är inte rätt.
Det är ett av de tydligaste problemen med den här regeringen.
Allt annat de gör är bra.
Jag förstår inte folk som gör raki hemma.
Särskilt när de lär sig på en dag, och via YouTube.
"Mehmet, prova det här."
"Jag är här, Cengiz." "Åh."
Eller hur?
Den är inte rätt.
Du är whiskydrickare.
Så länge du inte blir för full och jobbig, varsågod och drick.
Jag ogillar verkligen fylla.
Folk tror att fylla hänger ihop med visdom,
och att de påminner om Neyzen Tevfik när de druckit.
De skrävlar och bråkar.
"…och knulla din mormor!"
Om du är den store Neyzen, då ändras inte det när du dricker.
Men om du är en skitstövel, då blir du en full skitskalle.
Fulla människor är förutsägbara.
Fulla människor är brutalt ärliga.
Det är inte logiskt.
"Hör på nu. Du är en skitstövel!"
Vad tjänar nån på att säga det där?
Sen ändrar de sig inom fem minuter.
"Förlåt! Skitstöveln är jag!"
Eller hur?
Om vi ska gå i cirklar,
då vill jag inte dricka med dig.
Jag hörde en bra anekdot från en äldre kille.
Jag var bara 19 då,
så det här hände för 33 år sen.
Ni kanske har hört skämtet, men det är en sann historia.
Jag älskar att händelser ur våra liv kan bli till skämt.
Två killar sitter i en bil. Ahmet säger:
"Sinan, jag kan köra om du är för full."
Sinan svarar: "Ahmet, du kör redan."
Det är faktiskt…
Det är ett av mina favoritskämt.
Det är så bra! Jag har aldrig hört nåt bättre.
Och det är fortfarande ett olöst mysterium,
för vi vet faktiskt inte vem som körde den kvällen.
Är inte det fantastiskt?
Fylla suger. Men jag gillar kulturella drinkar.
Har du varit i Skottland?
Jag rekommenderar det. Åk dit med din fru.
Det är ett kulturellt resmål.
Jag har varit på tusenåriga platser i Skottland.
Jag såg nåt fantastiskt häromdagen.
Känner ni till Bülent Şakrak?
Folk är inte kloka.
Trots allt kaos lyckades Bülent åka på tvådagarssemester under Eid.
När han tog färjan till Lesbos,
såg paparazzin honom i Ayvalık.
"Ni ska till Lesbos, mr Bülent?" Och han log.
Då kommenterade någon: "Grekiska kräk!"
Han skulle bara till Lesbos för att dricka raki.
En del betedde sig som om han gått med i EOKA.
Den här turkisk-grekiska spänningen gör mig galen.
Vi har kul ihop…
Var fan kom stridsplanen ifrån?
"Skicka tillbaka tzatzikin."
Kan ni bestämma er för om vi är grannar eller fiender?
Vi har behövt lämna många evenemang i förtid.
Hej då. Nu går jag.
Vi kollar nervöst in stridsplanen och dricker raki.
Nog om det. Vi åkte till Skottland. Vi klädde oss i kilt och allt.
Och det var givetvis fel av oss.
I en artikel stod det: "De bar kilt!"
Och?
I media vill folk gärna sätta dit en för något man gjort,
men de är samtidigt ovetande om att deras insinuationer
faktiskt inte betyder något.
Ja, det är konstigt.
"Bar du kilt där?" "Ja."
Varför skulle det störa mig?
Vad är det för fel med kilt?
Särskilt i Skottland.
Härinne bär 68 % av publiken varken kjol eller klänning.
Är det förödmjukande?
Jag förstår inte problemet.
Vi bar kilt.
Vi gick på sightseeing. Uraz var också med.
"De bar kilt i Skottland!"
Det anses inte vara feminint där.
Och skottar är inte feminina.
Kilt är mer aggressivt än byxor.
Man bär inget undertill, och den har slits.
Låt er inte luras av rutorna.
De är hotfulla på ett maskulint sätt.
I en maskulinitetsduell med en skotte…
Man skulle inte ens hinna lossa bältet, så skulle skotten Morgan stå där.
"Vad händer?" "Inget. Fortsätt."
Det finns ett gulligt turkiskt talesätt om att dricka.
Det förblindar oss lite.
Klichéerna påverkar oss.
Det här talesättet är en kliché.
"Det som inte dödar mig gör mig starkare."
Starkare? Så fan heller!
Vad innebär det ens?
Det är bara en poetisk fras.
Hur kan man bli starkare?
Om jag kastar ett spjut mot dig…
"Det dödade mig inte! Nu blir jag starkare!"
Det som inte dödar dig, det skadar dig.
Livet fungerar inte som i talesättet. Låt er inte luras av fina ord.
"Det som inte dödar dig gör dig starkare…"
Det är det konstiga med klichéer.
Alla faller för dem.
Folk råder en att vara sorglös, men man ska ändå anstränga sig.
Tänk på det här turkiska talesättet:
"Oroa dig inte för honom. Knulla honom bakifrån."
Det kräver också en viss ansträngning!
Ja, ansträng dig lite, så att du slutar oroa dig.
Vad menar du med det? Tja, förberedelserna lär ta en halvtimme.
Nu var det bara vissa som skrattade.
Det bevisar att det här fortfarande är tabu.
Okej!
Du kan gå hem, faster. Nu går det utför.
Alla dessa ansträngningar för att leva sorglöst!
Det finns ett annat kul talesätt om att dricka.
"När du blir full blir du vacker!" Eller hur?
Det faller vi också för.
"När du blir full blir du vacker." Men hur många lyckas? En procent.
Hur många blir vackrare av att dricka?
Och fysisk attraktion…
Det ämnet är jag inte intresserad av.
Om mig säger folk: "Se på den fula killen bredvid den söta tjejen! Fy fan!"
Varför skulle jag vara lika vacker? Jag är väl ingen kvinna?
Måste jag vara lika snygg som hon? Behöver jag ha lika stora läppar?
Snygga bröst, långa ben och så vidare?
Det är bara trams.
Vilken konstig sak att säga!
"Hon är så söt. Och han där är en ful jävel."
Och? "Hon är sötare." Ja, och?
Ska jag fortsätta med det här?
"Han är också snygg.
Han ser bättre ut än flickan."
Är det så det borde låta?
En gång var jag ute och åt, och jag var ensam.
Det blir ingen överraskad av.
En berömd plastikkirurg kom fram till mig.
Ni känner till klichén
om nattklubbens kung som överlämnar ett kort och erbjuder en ett jobb?
Kirurgen kom fram till mig och viskade i mitt öra.
"Öronen."
Han ville att jag skulle besöka honom för att operera öronen.
Han gav mig sitt visitkort.
Han rekommenderade en öronoperation i min ålder!
Vilken skithög!
Jag sa nej tack.
Och sen, ungefär tre år senare,
såg jag en artikel med rubriken: "Kändisar som opererats."
Och jag var med i artikeln.
Det stod att jag opererat öronen.
Jaha. Hur såg de då ut innan?
Mina öron stack ut mer när jag var barn.
Och nu när jag är över 50
är mitt huvud lite större, så de sticker inte ut så mycket.
Stämmer det?
Eller bokade jag kanske en operation, men sa stopp efter halva ingreppet?
Kanske hade jag inte nog med pengar.
Mitt under ingreppet ropade jag: "Nu räcker det!
Jag måste ha pengar till min sons skolgång!"
Det jag säger nu gäller inte er.
Under en annan show sa jag:
"Kosmetisk kirurgi har blivit allt populärare."
Och när jag såg ut över lokalen insåg jag att jag hånat min egen publik.
Nån skrek:
"Cem, berätta mer om gorillan!
Härma gorillan en gång till."
De ville byta ämne.
Det är för det mesta kvinnor som skönhetsopererar sig.
Men män är inte heller helt oskyldiga.
En del killar ser ut som om buktalardockor.
Och som försvarsmekanism säger de: "Jag har inte opererat mig i ansiktet."
Så säger de.
"Har ni gjort nåt med ansiktet, frun?"
"Tja, alltså…
Bara små förbättringar."
Man kan fixa stötfångaren på en Ford Taunus med "små förbättringar".
Vilket redskap använde de?
En slägga?
Och vissa personer opererar sig gång på gång.
När jag var yngre…
På 80-talet åkte många till Brasilien för att skönhetsoperera sig.
Brasilien blev populärt
eftersom många av operationerna som utfördes där var otillåtna i USA.
Och vissa personer har udda önskemål.
Det borde vara: "Jag trampade på en mina.
Hjälp mig att leva vidare i samhället via rekonstruktiv kirurgi."
Men vissa personer vill…
Nu anser vissa att jag skammar folk.
"Fy skäms! Folk kan väl få operera sig för att få bättre självförtroende?
Varför hånar du dem?"
Det är inte dem jag hånar.
Jag hånar galningarna.
Jag förstår att man vill se bra ut. Det är helt okej med småjusteringar.
Men vissa bläddrar i katalogen och säger:
"Ser du apans arsle? Överför vävnaden till mina läppar."
Får man inte skämta om sånt?
Får vi inte håna folk som förändrar sitt utseende på ett brutalt sätt?
Särskilt när vi själva har gett upp?
Ni känner säkert till det gamla talesättet…
Hur var det nu?
There's a choice we're making…
Hur var det?
"Du förolämpar Gud."
Våra förfäder förstod.
Om nån inte gillade sitt utseende och sa: "Jag gillar inte min näsa!"
"Säg inte så. Du förolämpar Gud."
Men nu?
Nu bryr sig ingen om ifall Gud blir förolämpad.
Nu säger man: "Jag vill opereras."
"Gud då?"
"Gud tar inte illa upp.
Jag har skaffat blåljus för att kunna köra i utryckningsfilen.
Om det inte förolämpar Gud, så gör inget det.
Alla skönhetsopererar sig.
Och vissa blir ledsna när folk inte känner igen dem efteråt.
Min vän sa nyss: "Hur kan du inte känna igen mig?"
"Herregud!"
Din egen mamma skulle inte känna igen dig.
Döden känner inte heller igen dig.
Du är odödlig.
Döden kommer in med sin lie. "Fru Aynur?
Fru Aynur, er tid är ute. Adjö, frun."
"Fru Aynur?" "Ja, det är jag."
"Lägg av! Det kan inte vara sant!
Vad har ni gjort, fru Aynur?
Jaha. Ansiktslyft, mini-lift och du har opererat läpparna.
Och bröstimplantat.
Och de nedre läpparna?
Jag skriver 'fyra läppar'.
Okej.
En liten förbättring, bara?"
"Förbättringar" handlar oftast om att nån vill dra med en ner i fördärvet.
Mina damer, om er vän
ger er rekommendationer om rynkor, då har det redan börjat barka iväg.
"Gör det bara, vännen."
"Varför?" "Jag gjorde det."
"Vad har det med mig att göra?" "Äsch, gör det bara."
Hon är redan på väg utför,
och hon vill inte gå där ensam.
Hon vill ha folk omkring sig.
Nån säger: "Vad fan? Du förolämpar Gud."
"Men vi är många nu."
Där har vi skälet.
"Det här är en hel del, fru Aynur. Gud lär bli ordentligt förolämpad.
Okej… Det där och det där… Och fettsugning.
Gå lite. Jag vill kontrollera rumpan.
Aj då.
Det här tycker han är det värsta.
Det här är verkligen stötande, tycker han."
Nu kommer det en vänlig fråga.
Förlåt, damerna.
Det här är en ärlig fråga. Tänk efter.
Varför vill man operera rumpan?
Det här frågar jag som en vän.
Jag är 52 år gammal.
Jag har nog sett min egen rumpa en gång i livet.
Om nån placerar tio rumpor framför mig
och frågar vilken som är min,
då skulle jag inte veta.
"Kanske är det den där."
Är våra rumpor en del av vår identitet?
Våra ansikten…
Det handlar om trygghet, va?
Våra ansikten är den mest distinkta delen av våra kroppar.
Egentligen är det vår synliga identitet.
Vi blir igenkända via våra ansikten.
Vi identifieras via fotografierna på våra id-kort.
När vi identifieras av säkerhetsskäl utgår man från våra ansikten.
Och därför, om man skönhetsopererar ansiktet…
Det handlar väl om att ansiktet är en viktig kroppsdel.
Det är förståeligt om man vill förbättra sitt ansikte.
Men varför vill man operera rumpan?
Varför?
Vad ska rumpan göra åt dig?
Alltså, hör på.
När jag sätter mig ner fyller min rumpa en funktion.
Och om jag sitter obekvämt, då vill jag gärna
lägga en kudde under rumpan.
Varför skulle jag välja att ha en kudde inuti rumpan istället för under den?
Det är totalt ologiskt.
Och sen säger folk ändå:
"Kritisera inte andra.
Hon fick mycket bättre självförtroende efter operationen."
Om du behöver operera rumpan för att få bättre självförtroende,
då ligger ditt självförtroende redan i rännstenen.
Jag menar, kom igen…
I två århundraden har folk sagt:
"Kvinnor är mer än sina kroppar."
"Att vara kvinna är en identitet. En personlighet."
"I media ser man på kvinnor som en handelsvara."
"Media sexualiserade kvinnor i reklamkampanjer."
Och så vidare. I två århundraden!
Allt det där fick vi höra som barn, ungdomar och vuxna.
"Kvinnor betraktas som objekt…”
Och vad hände sen?
Nu visar alla rumpan på TikTok.
Folk filmar sina egna rumpor för att visa upp dem.
Är det medierna som säger åt oss att vi ska göra det?
Går medierna in i allas rum och viskar: "Filma rumpan."
"Men jag spelar gitarr nu." "Glöm det. Visa rumpan."
Det jag menar är
att folk fokuserar på vissa kroppsdelar
för att de identifierar sig med de kroppsdelarna.
Och feminismens fjärde våg
handlar nu om "min rumpa, mitt val".
Det här är vetenskap, grabben.
Mina skämt är nyanserade.
Få inte spel nu, bönder.
Fattiga får inte roa sig.
Jag skojar. Skratta så mycket ni vill.
Jag gick på ett event, och… Jag flirtar aldrig med kvinnor. Aldrig.
Vad var det för skratt?
Jag lovar. Jag flirtar aldrig med kvinnor. Mina vänner kan bekräfta det.
Ärligt talat, syster. Aldrig.
Att flirta med kvinnor, vad inbegriper det?
Jo, man måste anstränga sig. Man behöver styra samtalet.
Det är i princip jobb.
Sånt har jag inte tid med. Jag har en show nästa dag.
Om nån här har sett mig flirta på ett event, hojta till!
Det här spelas också in!
Föreställ er att jag säger: "Hej. Läget?
Ja. G.O.R.A., A.R.O.G.
Vi kan fortsätta skratta hemma hos mig."
Jag skulle aldrig bete mig så. Det känns bara fånigt.
Till och med som barn tyckte jag likadant.
Jag stod där med en drink i handen, bredvid en dam.
Hon såg självständig ut.
Jag kände henne inte alls. Vi stod bara bredvid varandra.
Hon sa:
"Gillar du den?"
Det är en bred fråga.
Jag sa: "Förlåt? Vad menar du?"
Då blev hon lite mer vältalig och sa: "Mina byxor.
Gillar du mina byxor?"
De var faktiskt ovanliga.
De hade hög midja och satt tight över höfterna,
och tyget var batikfärgat.
Jag sa: "De är fina. Speciella."
Och hon sa: "Det är mina jaktbyxor.
Jag bär dem när jag jagar."
Och jag sa: "Jag är inte lovlig just nu.
Det är så det är.
Mig får man lov att jaga i september. Då är det tillåtet."
Hon var verkligen djärv, för hon sa:
"Sluta skämta. Var ärlig. Gillar du inte min rumpa?"
Det är sorgligt egentligen.
Om jag hade sagt något liknande,
då hade polisen kommit dit omedelbart.
Sen skulle de prata om mig i pratshower för kvinnor.
"Han dömer folk efter deras rumpor.
Och han är Ozan Güvens vän."
Det skulle aldrig ta slut.
Ja.
"Han deltog inte i Gezi-demonstrationer trots att han blev tillsagd."
Det skulle aldrig ta slut.
Vi är inte jämlikar i den här frågan.
Hon får vara så djärv hon vill eftersom hon är kvinna.
"Gillar du min rumpa?"
Jag är plikttrogen, så jag sa: "Din rumpa är jättefin.
Men den har en nackdel.
Den tillhör dig.
Och det är nackdelen.
Det är tråkigt
att vart rumpan än tar vägen, så följer du med.
Det är nackdelen med din rumpa.
Men om jag kan få den utan tillbehör,
då kan jag tvätta den och lämna igen den imorgon."
Det var rätt åt henne.
Om man bara vill framhäva sin rumpa, då får man vara beredd på lite elakheter.
Eller hur?
Att operera sig ofta är förlegat.
Men män är lika galna.
Jag såg en ny modefluga på tv.
Om ni gjort det här, förlåt. Jag måste ta upp det.
"Fillers för brudgummen."
Bönderna känner till det!
Det är absurt. De injicerar nån sorts vätska, eller…
Det är nog nåt silikonbaserat.
De injicerar det i ens penis. Herregud!
Det här har diskuterats många gånger.
Vad i helvete är syftet?
Gör den sex meter lång, visst!
Vad är syftet?
Att ha den som halsduk på vintern?
Folk kan vara så primitiva.
Jag tänker på aztekerna och mayafolket.
Eller de afrikanska stammar som ännu finns.
Alltså, de som har läppplattor och sånt.
Eller burmesiska kvinnor som bär halsringar.
Eller afrikaner med penispumpor.
Jag ser ingen skillnad.
Kroppsmodifiering är inget nytt.
Om något, så är det förlegat.
Efter flera ansiktslyft säger de: "Tack, doktorn. Det ser jättebra ut!
Ge mig några trumpinnar, och sen är jag redo för ramadan."
Huden sträcks ut som ett trumskinn, och de tycker att det ser bra ut.
Vem kan förstå det?
Och ingen pratar om personlighet och läggning längre.
Det är inte alls som i traditionell litteratur.
Ja, faktiskt. Jag saknar ord.
Ingen tycker synd om dig för att du hostar.
Har du gjort några skönhetsingrepp?
När det gäller kroppsförändringar…
Vad är det vanligaste som en nybörjare gör?
-Läppförstoring. -Läppförstoring. Fillers.
Nej, faktiskt inte.
Det är tatueringar.
Jag har inga tatueringar.
Men vissa…
En kvinna i publiken sa en gång:
"Min tatuering sitter på ett ställe som ingen kan se."
Vad skulle det betyda? Jo, alla förstod direkt.
När hon särar på benen står det: "Varuintag."
Hon ville hålla det hemligt, men alla förstod.
Det var jag som sa det, herr Cem.
Det här bevisar hur ärlig jag är.
Ja, det stämmer. Vi pratade, du och jag.
Du satt på tredje raden.
Ser ni? Jag är en ärlig komiker.
Kan du bevisa att tatueringen finns?
Kan du visa var du tatuerat dig?
Du kan visa det för kamerorna.
Vad står det på din tatuering?
Den sitter på höften.
På höften?
Då var jag nära.
På rumpan?
-Vad står det? -Inget.
-Vad? -Det är bara en symbol.
En symbol?
En vägriktningspil?
Jag menar…
Jag är inte bara ärlig. Jag visste faktiskt hur det låg till.
Ha det så kul med din tatuering.
Jag har inga själv. Som skådis är det ej att rekommendera.
Men många skådisvänner
tatuerar sig eftersom de är lättare att täcka med smink nu.
När jag var yngre
var de mest populära tatueringarna
berömda latinska fraser.
Vet ni vad jag menar?
Som "Carpe Diem".
Eller "Tutto Passa", som betyder "allt går över".
Det var väldigt populärt.
Streckkoder var också populärt
om man gillade mystisk science fiction.
Som i Gattaca. De hade streckkoder på halsen.
"Hur är läget?" "Bara bra."
Och sen när koden skannades i affären
så var det en streckkod för tvättmedel…
Eller för Niveas fuktkräm.
Eller hur?
Eller nåt från Dr. Oetker.
Eller vaniljessens.
Har ni tatueringar? Vem här har en ovanlig tatuering?
-Du har en? Vad är det? -En X-tatuering.
Jag har Ra.
-Ra? -Ja.
Så din kropp är en ritualistisk plats. Kära nån.
-Var har du placerat Ra? Är det Ras öga? -Ja.
Ras öga. Okej.
Gud hjälpe oss.
Det… Ta inte det här personligt nu.
Tänk er att ni har sex med någon. Ni är nakna…
Ni vänder på henne och ser Ra!
Det vore lite udda.
Det vore inte som att älska med en vanlig person.
En Ra-tatuering på ryggen… Det skulle kännas skrämmande.
Eller kanske en latinsk fras som är knuten till en religiös ritual…
Ta nåt enkelt, bara.
Min vän har en rolig tatuering.
Det står:
"I will never forge."
Bokstaven "t" saknas.
Alltså…
Hur kan man…
Hur tappar man bort
kärnan i frasen medan man skriver den?
"I will never forge…"
"I will never forge…" Vad fan?
Herregud.
Vissa tatuerar in sina barns namn.
"İlknur! Aynur!"
Så att de aldrig glömmer.
Jag har en vän som kallas "Skägg".
När Skägg blir kär,
då tatuerar han in hennes namn överallt.
"Şükran." Det står tatuerat överallt.
"Jag ska gifta mig med Şükran." Ja, men tatuera inte in namn på pannan.
När han skilde sig gjorde han om "Şükran" till Batman-symboler.
Han gifte sig en andra gång.
Då stod det "Melis" överallt.
"Melis och jag menar allvar."
Men alla "Melis" blev också Batman-symboler.
Nu kan han bara dejta Batman.
Han har inte plats med fler tatueringar.
"Jag gillar inte nån", säger han nu. Han har ingen plats kvar.
Det finns många misslyckade tatueringar.
Det finns ett berömt citat av Tupac.
Är det en sångtext, kanske?
"Only God can judge me."
Eller hur? Det är välkänt.
"Only God can judge me."
Jag är ingen teolog, men jag anser
att ur ett religiöst perspektiv så är det citatet problematiskt.
Eftersom…
De här orden är okej: "Only God judge me." Det är okej.
"Bara Gud kan döma mig."
Det är ett tungt citat.
Tron hamnar i fokus.
Men "can" eller "able to"…
Den passar inte riktigt.
Det handlar om Gud, den allsmäktige.
"Can" förminskar alltihop.
Eller hur? Jag menar…
"Bara Gud kan döma mig. Och nu tillåter jag det.
You can judge me."
Det är barnsligt.
"Only God judge me" är okej.
Men "Only God can judge me"… Det låter fel.
En av mina skådespelarvänner är troende muslim.
Han tatuerade sig när han var ung, men han tog nog bort tatueringen sen.
Det stod: "Only Allah can judge me."
Det är en nivå högre.
Jag menar…
Hur ska man förklara det på domedagen?
"Hej, jag är död.
Only Allah can judge me."
"Vad fan menar du?"
"Allah kan döma mig."
"Jaså? Säger du det?
Vänta här."
"Fru Aynur, doppa rumpan i den flytande lavan så här."
"Kom hit.
Du sa 'endast Allah kan'. Vad menade du med det?"
"Tupac."
"Ja, Tupac är här.
Han sitter spetsad på en påle.
Du skrev 'kan'?
Är du galen? Gud kommer att döma dig.
Var får ni galningar alla dessa idéer ifrån?"
"Jag menade inget illa.
Kan du berätta det för honom?"
Jag hade inga onda avsikter. Gud får döma mig.
Jag tänkte ta bort tatueringen, men jag levde inte länge nog.
Kan du förklara det för honom? Kommer det här att skapa problem?"
"Du är körd.
De kommer att krossa dig."
"Kan du fråga honom, snälla? Jag menade inget illa."
"Vänta här."
"Alltså…
Ja, den liknar Tupacs.
Alltså, 'Endast Gud kan döma mig', men på hans står det 'Allah' istället.
Ja. Det sa jag till honom.
Okej. Tack, min Herre."
"Min kära…"
"En sekund. Vad är det?"
"Jag la upp en rakibild på Instagram."
"Dra åt helvete! Jag orkar inte med dig nu."
"Min vän, jag frågade om ditt fall.
Allah har redan dömt dig.
Att tatuera sig är en synd."
God natt, vänner!