Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫קבלו בבקשה‬
‫את צ'לסי הנדלר.‬
‫- צ'לסי הנדלר:‬ ‫ההרגשה -‬
‫אלוהים!‬
‫שלום, ניו ג'רזי.‬
‫ברוכים הבאים!‬
‫אני מנסה לזהות‬ ‫את האורחים ההומוסקסואלים שלי בקהל הערב.‬
‫שלום.‬
‫הגברים? אוקיי, כן.‬ ‫אתה סטרייט, אני רואה לפי הלבוש שלך.‬
‫אבל אתה גיי.‬
‫תודה וברוך הבא. תודה שאתה כאן.‬
‫איפה שאר ההומוסקסואלים? כבר הופרדתם?‬
‫אוקיי, תודה. יש לי כל כך...‬
‫אני צריכה להודות על כל הקריירה שלי‬ ‫לגברים ונשים הומוסקסואלים.‬
‫תודה לכם!‬
‫ואני רוצה לתת כבוד‬ ‫לכל הגברים ההומוסקסואלים, ספציפית,‬
‫על כל התרומות שלכם לחברה,‬
‫שלא שמים אליהן לב ולא מעריכים אותן מספיק.‬
‫אתם זוכרים את התקופה‬ ‫בה אבעבועות הקוף הגיעו?‬
‫לא, אתם פאקינג לא. אתם יודעים למה?‬
‫כי כל גבר גיי התחסן תוך 30 יום‬
‫כדי שאנחנו, הסטרייטים,‬ ‫לעולם לא נצטרך להתמודד עם אבעבועות הקוף.‬
‫זה מה שהם עשו למען הקהילות שלנו.‬
‫התרגשתי כשאבעבועות הקוף הגיעו.‬
‫התרגשתי ממגפה חדשה,‬ ‫פרמטרים חדשים, חוקים חדשים.‬
‫בוקר אחד היו בטלוויזיה‬ ‫אנשים מהמרכז לבקרת מחלות,‬
‫והם אמרו ששתי הדרכים‬ ‫להימנע מהידבקות באבעבועות הקוף‬
‫היו א', להימנע מחדירה אנאלית...‬
‫כאילו זה דבר שפשוט מתגנב אליך בבנק.‬
‫"אופסי!"‬
‫או ב', להימנע מלחלוק מגבת.‬
‫דבר ראשון, אם אתם עושים אנאלי,‬ ‫אתם חולקים מגבת מזדיינת, אידיוטים.‬
‫אבל לא הייתי צריכה‬ ‫להתמודד עם בירור לגבי אבעבועות הקוף,‬
‫בזכות מה שהגברים הגייז עשו למען המדינה.‬ ‫הם פטריוטים, ואני ממש...‬
‫הם נפטרו מאבעבועות הקוף כל כך מהר,‬
‫שהבנתי שאני מפספסת‬
‫חדירה אנאלית.‬
‫"אם החבר'ה האלה כל כך נלהבים לחזור למשהו,‬ ‫אני רוצה לנסות."‬
‫ונחשו מה? חדירה אנאלית‬ ‫היא כבר לא רק לגברים הומוסקסואלים.‬
‫זה טרנד, ואולי כדאי שתנסו.‬
‫זה יכול להיות כדור גדול לבלוע בהתחלה,‬ ‫אבל אף פעם אי אפשר לדעת.‬
‫והתקווה שלי כאן הערב‬ ‫היא שזוגות שנמצאים בזוגיות כבר הרבה זמן...‬
‫עשיתם פעם אנאלי?‬
‫אוקיי.‬
‫אז התקווה שלי כאן הערב‬ ‫היא שזוגות חדשים, זוגות ותיקים,‬
‫יחזרו הביתה, יסתכלו זה על זה ויחשבו,‬
‫"בוא ננסה אנאלי ונחשוב על צ'לסי הנדלר."‬
‫אני רוצה שזה יקרה.‬
‫ועבור אנשים שזאת פעם ראשונה עבורם‬ ‫והם לא בזוגיות,‬
‫אבל גם רוצים להיחדר אנאלית הערב,‬
‫אני רוצה שתהיה לכם אסטרטגיה, אוקיי?‬
‫אתם צריכים לבחור זכר בגודל בינוני עד קטן.‬
‫אי אפשר לעשות את זה עם 50 סנט.‬
‫ג'ו קוי אולי, אבל לא 50 סנט.‬
‫יתרון נוסף לחדירה אנאלית‬
‫הוא שיש סיכוי של 90 אחוז‬ ‫שלא תיכנסו להיריון,‬
‫ואני אוהבת את הסיכויים האלה.‬
‫יש לי חברה שתמיד אומרת,‬ ‫"צ'לסי, אם לא יהיה לך תינוק,‬
‫"את תמותי לבד."‬
‫אני מקווה.‬
‫נראה לכם שאני רוצה לגרור איתי למטה‬ ‫חבורה של ילדים חפים מפשע?‬
‫התינוק שלי יגיד כשאהיה על ערש דווי,‬ ‫"אימא, אל תלכי!"‬
‫ברגע שיאבחנו אצלי את המחלה הכי קלה,‬
‫אני אדאג שסוחר הסמים האהוב עליי‬
‫ירדים אותו בחלק האחורי של אסם‬ ‫כמו סוסה מזדיינת, אוקיי?‬
‫לא אנסה להישאר בסביבה יותר.‬
‫אנשים חושבים שאני שונאת ילדים.‬ ‫אני לא שונאת ילדים.‬
‫אם אתם רוצים אחד, תשיגו אחד. בהצלחה עם זה.‬
‫לא אכפת לי. אני רק לא רוצה אותם‬ ‫כל כך קרובים אליי, כל הזמן.‬
‫הסיבה האמיתית שאני לא רוצה ילדים‬ ‫היא לא שאני שונאת אותם, אלא שלדעתי,‬
‫כל התזה סביב הילדות היא ממש מעליבה. כאילו...‬
‫נורא התעצבנתי כשנולדתי. אני זוכרת שנולדתי.‬
‫אני זוכרת שהייתי בחדר בבית החולים,‬ ‫נוריתי מתוך הפיקאצ'ו של אימא שלי.‬
‫ואני זוכרת אורות גדולים ובוהקים בכל מקום,‬
‫ואז מישהו טפח לי בתחת,‬
‫ופשוט חשבתי, "אתם פאקינג צוחקים עליי?"‬
‫ואז באתי הביתה ל"משפחה" שלי,‬
‫וכבר היו שם כבר חמישה ילדים,‬
‫ואני זוכרת שהסתכלתי על ההורים שלי בקטע של,‬ ‫"מי לעזאזל האחראי כאן?‬
‫"יש לי נדוניה?‬
‫"איך לעזאזל אצליח‬ ‫להתנייד חברתית כלפי מעלה מהחרא הזה?"‬
‫מייד הייתה לי בעיה, אתם יודעים?‬
‫בתור ילדה צפיתי ב"חבורת בריידי",‬ ‫כמו הרבה מכם, נכון?‬
‫עם ששת הילדים והאימא והאבא‬
‫ועוזרת הבית, אליס.‬
‫שאלתי, "איפה לעזאזל האליס שלנו?"‬
‫לא סבלתי את המשפחה שלי.‬
‫לא סבלתי את אבא שלי, הוא היה אפס.‬
‫את זה הבנתי מייד.‬
‫והייתי בגוף של תינוקת,‬ ‫אבל הרגשתי כמו אישה, אתם יודעים?‬
‫הרגשתי נשית.‬
‫רציתי לפתוח עסק.‬ ‫קייטרינג או משהו, אתם יודעים?‬
‫ואבא שלי ואני היינו רבים מגיל צעיר מאוד.‬
‫אנחנו ממש לא באותו ראש.‬
‫ואז, כשהייתי בערך בת שבע,‬
‫הוא אמר, "אנחנו חייבים‬ ‫לקחת אותה לדיסני וורלד או משהו,‬
‫"כדי שהיא תראה איך ילדים אחרים מתנהגים.‬
‫"משהו חסר. משהו לא בסדר איתה."‬
‫אז ההורים שלי החליטו‬ ‫לקחת אותנו לדיסני וורלד כשהייתי בת שבע,‬
‫מה שאמר שעמדנו לקחת...‬
‫אבא שלי היה סוחר מכוניות משומשות,‬ ‫אז זה אמר שעמדנו לנסוע מניו ג'רזי לפלורידה‬
‫בוואן המטרידים הכחול-לבן של אבא שלי.‬
‫בלי להזמין מקום במלון או במוטל או משהו.‬
‫אבא שלי אף פעם לא חשב על דבר כזה.‬
‫הוא פשוט היה עוצר ליד איזה מוטל זול‬ ‫או מלון לחטיפת ילדים שהוא היה מוצא.‬
‫היינו נכנסים לאיזה "הולידיי אין אקספרס",‬
‫והיה כתוב שם באותיות ניאון גדולות,‬ ‫"אין מקומות פנויים".‬
‫ואבא שלי היה יוצא מהמכונית בהתלהבות.‬
‫ואז אני הייתי יוצאת מהמכונית אחריו ואומרת,‬ ‫"היי, סטיבי וונדר,‬
‫"ראית את השלט המזדיין?‬
‫"חתיכת מטומטם!"‬
‫לא יכולתי להאמין‬ ‫כמה חסרי יכולת היו ההורים שלי.‬
‫ואז הגענו לדיסני וורלד. גם זאת פארסה.‬
‫חבורה של גברים מבוגרים לבושים כמו עכברים.‬
‫אתם צוחקים עליי?‬
‫אפילו בגיל שבע חיפשתי בר.‬
‫הדבר הכי מסקרן שראיתי בדיסני וורלד‬
‫היה שהיה שם עוד איזה ילד בן שבע.‬
‫בנות ובנים מתבגרים בקצב שונה,‬ ‫אז יכול להיות שהוא היה בן חודשיים.‬
‫והוא שכב עם הפרצוף כלפי מטה‬ ‫על הבטון בדיסני וורלד,‬
‫והוא בעט וצרח, נכנס להתקף זעם.‬
‫ואני זוכרת את ההרגשה שהייתה לי.‬ ‫אני זוכרת שהסתכלתי עליו וקינאתי.‬
‫חשבתי, "אה.‬
‫"מותר לנו לעשות את זה? כאילו...‬
‫"ככה אני מרגישה", אתם יודעים?‬
‫וחזרתי הביתה מהטיול הזה‬ ‫אחרי שראיתי את הילד בהתקף זעם.‬
‫חשבתי, "זה מעניין אותי יותר".‬
‫ואז עליתי לגן חובה או לכיתה א',‬ ‫מה שזה לא יהיה כשאת בת שבע,‬
‫והיה שם איזה ילד, ארון, במגרש המשחקים.‬
‫חזרתי מהטיול ההוא,‬ ‫וראיתי אותו בפינה של מגרש המשחקים.‬
‫הוא ישב שם בפינה של מגרש המשחקים ואמר,‬
‫"פאק, פאק, פאק..."‬
‫"פאק, פאק, פאק, שיט, שיט, שיט..."‬
‫וגברת קינאן, המורה שלנו,‬
‫עמדה מולו והייתה ממש מתוקה בעניין.‬
‫היא הייתה מלאת הבנה.‬
‫וניגשתי לשם ושאלתי,‬ ‫"מה קורה פה, גברת קינאן?"‬
‫אתם יודעים? "למה לארון מותר לדבר ככה?"‬
‫והיא אמרה, "לארון יש תסמונת טורט".‬
‫ואמרתי, "גם אני רוצה כזאת".‬
‫ואתם חייבים להבין, אבא שלי היה ממש נגדי.‬
‫הוא הכריח אותי לקרוא‬ ‫את "אנה קרנינה" של טולסטוי כשהייתי בת שבע,‬
‫כי הוא חשב שזה ירחיק אותי מצרות.‬
‫האישה הזאת מתאבדת כשהיא קופצת מול רכבת‬
‫כי אין לה חבר, אתם יודעים?‬
‫הוא הכריח אותי לקרוא את "מובי דיק",‬ ‫ספר של 1,300 עמודים, כשהייתי בת שבע,‬
‫והייתי צריכה להגיש דוח קריאה.‬
‫הלכתי לבית הספר, והם אמרו,‬ ‫"המפטי דמפטי ישב על חומה",‬
‫ואני שאלתי, "איזו, סין או ברלין?" כאילו...‬
‫חזרתי הביתה לאבא שלי ואמרתי לו,‬ ‫"אתה חייב להוריד את הרמה,‬
‫"אני לא מצליחה להתחבר לקולגות שלי!"‬
‫אז הלכתי לספרייה ולקחתי ספר על טורט.‬
‫קראתי אותו ב-30 שניות.‬ ‫חשבתי, "אני אוהבת את כל הנקודות האלה".‬
‫חזרתי הביתה באותו יום ואמרתי,‬ ‫"יש לי תסמונת טורט".‬
‫וחיכיתי. ישבתי ליד שולחן האוכל.‬
‫אימא ואבא שלי היו חוזרים הביתה‬ ‫מה"לא עבודה" שלו של מכירת מכוניות משומשות,‬
‫שכולן היו בכביש הגישה לבית שלנו,‬
‫ואבא שלי חזר הביתה, ולא יכולתי לחכות.‬ ‫ישבתי בקצה המושב שלי.‬
‫ישבתי ליד שולחן האוכל,‬ ‫חיכיתי 40 דקות והייתי...‬
‫התאמנתי על כל המילים החדשות שלי.‬
‫ואז אבא שלי התיישב מולי,‬
‫ואמרתי, "לך תזדיין! כוס בן זונה!‬ ‫תחת, זין, אתה מוצץ! אתה מוצץ זין!"‬
‫ואז נתתי קריצה כפולה חזקה...‬
‫כאילו, "פיתחתי גם טיק, אז תתרחק, מניאק!"‬
‫ישנתי כמו תינוק באותו לילה.‬
‫ואז בגיל שמונה, שברתי את היד.‬
‫זה היה רגע גורלי בחיי.‬ ‫היה לנו בית קיץ במרתה'ס ויניארד.‬
‫נשמע כאילו היינו עשירים, אבל לא היינו.‬
‫אני לא יודעת איך אבא שלי השיג את הבית הזה.‬ ‫הוא בטח גנב אותו ממישהו.‬
‫אבל שברתי את היד, והייתי בחוץ.‬ ‫מעדתי על הכלב שלנו, שקראו לו מאטלי.‬
‫וכששברתי את היד,‬ ‫ראיתי את העצם שלי יוצאת מה...‬
‫עצם המרפק שלי הייתה מחוץ לזרוע.‬
‫ואחי, גלן, בא ומרים אותי.‬ ‫הוא אומר, "אלוהים, את בסדר?"‬
‫ואני אומרת, "לא נראה לי.‬
‫"אתה יודע, כאילו, זה... אני אפילו לא יודעת.‬
‫"יש להם ביטוח? מה נעשה עכשיו?"‬
‫והוא הרים אותי והביא אותי להורים שלי.‬
‫אבא שלי הסתכל על העצם שיוצאת מהזרוע ואמר,‬ ‫"כדאי שנשים על זה קרח".‬
‫ואני זוכרת שפשוט נמאס לי, אתם יודעים?‬
‫הייתי בת שמונה, ואמרתי, "אתה...‬
‫"אין לי זמן לשטויות כאלה, אוקיי?"‬
‫הסתכלתי על אימא שלי ועל אבא שלי, ואמרתי,‬
‫"מי לעזאזל האחראי פה?‬
‫"שניכם כמו מאפרה על אופנוע.‬
‫"אני חייבת להגיע לבית חולים עכשיו!"‬
‫ונסעתי לבית חולים עם אחי, גלן,‬
‫וגיבסו אותי, וזה היה מלהיב.‬
‫כי אז היה לי משהו פיזי‬ ‫לאיים איתו על אנשים.‬
‫הגבס התחיל מכאן והגיע עד כאן.‬
‫אף פעם בחיי לא הרגשתי חזקה יותר.‬ ‫כמו גלדיאטורית, אתם יודעים?‬
‫חזרתי הביתה והתחלתי‬ ‫לאיים על האחים והאחיות שלי,‬
‫שהיו גדולים ממני בהרבה.‬ ‫הם ריצו אותי, אבל זה לא היה משנה.‬
‫הרגשתי שליטה. חשבתי, "כן!"‬
‫ואני זוכרת שערכתי את שולחן האוכל שלנו‬ ‫בערב קיץ אחד במרתה'ס ויניארד,‬
‫ואמרתי לאחי, "אתה תשב פה, ואתה תשב פה",‬
‫ואז אמרתי לאבא שלי,‬ ‫"אתה תשב עם הפנים לקיר,‬
‫"ותחשוב על מה שעשית."‬
‫ואז התיישבתי,‬
‫הטחתי את הגבס שלי,‬ ‫והוא פגע בחלק העליון של הפיקאצ'ו שלי.‬
‫ואמרתי, "אאוץ'!", אתם יודעים?‬
‫ואז הוא גלש עוד שני סנטימטרים, והייתי...‬
‫"מה האזור הזה?"‬
‫ובאותו לילה עליתי למעלה‬ ‫וגיליתי בדיוק מה האזור הזה.‬
‫וחזרתי הביתה בסתיו.‬ ‫היינו מבלים את הקיץ בוויניארד.‬
‫חזרתי הביתה לניו ג'רזי באותו סתיו.‬
‫עכשיו הייתי בת שמונה, כמעט תשע,‬
‫והחברה הכי טובה שלי, ג'ודי רפאטי, אמרה,‬
‫"נעשה מסיבת פיג'מות לכבוד החזרה ללימודים‬
‫"בבית שלי ביום שישי בשבע וחצי בערב."‬
‫היא אמרה, "כולן יבואו,‬ ‫וכולנו נקבל את ההרגשה".‬
‫לא ידעתי מה זאת "ההרגשה",‬ ‫אבל חשבתי, "אני פאקינג אברר.‬
‫"לא אסתובב עם החבורה הלא נכונה,‬ ‫אני יודעת להיות מגניבה."‬
‫אני נכנסת, ויש שם תשע ילדות בנות שמונה,‬
‫עם הפרצוף כלפי מטה בשקי השינה שלהן,‬
‫פשוט עושות ככה.‬
‫אמרתי, "קדימה!"‬
‫לא יכולתי להפסיק!‬
‫הגעתי למסיבת הפיג'מות ההיא בשבע וחצי,‬
‫ולא קמתי מהתנוחה הזאת עד שבע וחצי בבוקר,‬
‫כשאימא של ג'ודי טפחה לי על הכתף ואמרה,‬
‫"מותק, אנחנו צריכים שתלכי."‬
‫יצאתי ממסיבת הפיג'מות ההיא‬ ‫עם כוויות שטיח על המצח.‬
‫הייתי כל כך צמאה ומיובשת‬ ‫מכך שהזעתי כל כך הרבה לתוך הפיג'מה שלי.‬
‫שאלתי, "למישהו יש מיץ 'קאפרי סאן', בבקשה?"‬
‫וכשאת כל כך צעירה,‬
‫בת שמונה או תשע, ואת מאוננת, את לא ממש...‬
‫את אפילו לא יודעת שמה שאת עושה זה לאונן.‬
‫את פשוט חושבת, "זה מרגיש מדהים.‬ ‫למה אף אחד לא סיפר לי על זה?"‬
‫את לא יוצרת מגע ישיר עם הפיקאצ'ו שלך,‬ ‫אתם יודעים?‬
‫כאילו, את רוצה חומר עבה יותר.‬ ‫כמה שיותר עבה, יותר טוב.‬
‫את רוצה חיכוך.‬
‫את רוצה קורדרוי או ג'ינס עבה.‬
‫או מה שיש מתחת לסירה.‬ ‫הגה כיוון, את רוצה הגה כיוון.‬
‫את רוצה חומה.‬
‫את רואה פינה, ואת אומרת,‬ ‫"אני פאקינג אתפוס אותך!"‬
‫וכשאף אחד לא אומר לך כלום,‬
‫נגיד, "היי, תפסיקי לאונן, חזירה מזדיינת",‬
‫את אפילו לא חושבת שמישהו יודע מה את עושה.‬
‫אז פשוט עשיתי את זה כל הזמן.‬
‫הייתי באה הביתה מביה"ס.‬ ‫היו לי אופניים עם מושב בננה.‬
‫עכשיו ברור בשביל מה הם היו.‬
‫אופניים עם מושב בננה.‬
‫הייתי יוצאת לשליחויות קטנות‬ ‫עם המשפחה המזויפת שלי שיצרתי,‬
‫והייתי מסיעה אותם ללקרוס או לכדורעף.‬
‫היו לי שני "ילדים" מזויפים,‬
‫לוקאס וסידיקווה.‬
‫שני אבות שונים, מן הסתם.‬
‫הייתי נוסעת עליהם, נכנסת לבור,‬
‫ופשוט רוכבת עליהם חצי שעה.‬
‫שכנה שלי התקשרה פעם לאימא שלי ואמרה,‬ ‫"הבת שלך בתוך בור מול החלון בסלון שלנו‬
‫"כבר 45 דקות".‬
‫כשהגעתי הביתה אימא שלי שאלה, "איפה היית?"‬ ‫ואמרתי, "פקקים".‬
‫הייתי הולכת לבית הספר, לשיעור מתמטיקה,‬
‫והיו שולחנות כאלה עם מפתחים,‬ ‫הפתחים האלה בשולחן,‬
‫והייתה לי תיקייה בשולחן‬
‫וסרגל בתוך התיקייה,‬
‫ולקחתי את הסרגל,‬ ‫ותמיד יכולתי לעשות סיבוב אחד.‬
‫תמיד קראתי לזה "סיבוב".‬ ‫חשבתי, "יש לי זמן לסיבוב?" והייתי...‬
‫הייתי לוקחת את הסרגל ועושה... אתם יודעים?‬
‫יכולתי לעשות את זה פעם אחת ולהישאר דרוכה,‬ ‫אתם יודעים?‬
‫לא הייתי מתחילה להזיע, הייתי כאילו, "כן".‬
‫אז תמיד הייתי עושה אחד. הייתי...‬
‫ואז שמתי את הסרגל בצד.‬
‫ולאונן כאדם צעיר‬ ‫זה בדיוק כמו לאונן כמבוגר.‬
‫את עושה סיבוב אחד, מגיעה לשיא,‬
‫ואז את אומרת, "אתה מגעיל. עוף ממני.‬
‫"אל תיגע בי שוב."‬
‫ואז אחרי חצי שעה את אומרת, "עוד פעם אחת".‬
‫אז הייתי עושה את זה, חשבתי שסיימתי,‬
‫אבל זה היה חזק ממני. לא ידעתי די.‬
‫אז הייתי מוציאה שוב את הסרגל‬ ‫ומאבדת את זה לגמרי במהלך השיעור.‬
‫בסוף השיעור‬ ‫המורה שלנו למתמטיקה הייתה שואלת,‬
‫"שבע כפול שבע?" והייתי אומרת, "49!"‬
‫אז זאת הייתה תקופה משפילה בחיי,‬
‫שבה אפילו לא ידעתי מה קורה.‬
‫ואז הייתה לנו ארוחת חג ההודיה‬ ‫עם המשפחה שלי,‬
‫מה שאומר ששת האחים והאחיות שלי, כולל אותי,‬
‫אימא שלי, אבא שלי וסבא וסבתא שלי.‬
‫וכשאת הצעירה מבין שישה אחים ואחיות,‬ ‫את מבינה שאף אחד לא באמת מכבד אותך,‬
‫אתם יודעים? הם לא כיבדו את דעתי‬ ‫לגבי פוליטיקה בינלאומית או עולמית,‬
‫או לגבי כל דבר שקרה בעולם.‬
‫ובדרך כלל חג ההודיה די פאקינג משעמם.‬
‫אז לקחתי מצקת מהמטבח.‬
‫וחשבתי, "אני מקווה שלא אצטרך להשתמש בה.‬
‫"אני מקווה שלא תקטינו אותי‬
‫"כך שאצטרך להשתמש במצקת‬ ‫כדי לאונן בחג ההודיה.‬
‫"אני מקווה שתכבדו מספיק את השיחה שלי‬
‫"כדי שלא אצטרך לאונן‬ ‫במהלך חג שאין לנו שום מושג לגביו."‬
‫אז אני מתיישבת ליד שולחן האוכל,‬
‫ומכניסה את המצקת מתחת לירך שלי.‬
‫ואני עושה סיבוב קטן וחושבת,‬ ‫"אוקיי, תישארי דרוכה.‬
‫"אף אחד לא יודע מה קורה."‬
‫ואני לא יודעת מה קרה אחר כך.‬
‫אני לא יודעת אם איבדתי את ההכרה, או...‬
‫שלא ממש הייתי שם,‬
‫אבל אני רק זוכרת שהתעוררתי‬ ‫ושמעתי את הקול של אימא שלי.‬
‫ואימא שלי הייתה מאוד מתוקה ואירופאית,‬
‫ובמידה רבה ההפך ממה שאני.‬
‫והיא אמרה, "צ'לסי,‬
‫"צ'לסי,‬
‫"אנחנו צריכים שתפקחי עיניים."‬
‫וברגע ההוא חשבתי, "אלוהים.‬
‫"זה נגמר."‬
‫ובעטתי במצקת לרצפה.‬
‫אמרתי, "תתרחק ממני, אנס מזדיין."‬
‫ואני פוקחת עיניים,‬
‫ואני רואה את כל המשפחה שלי‬ ‫עם ראשים מורכנים,‬
‫כולם מסתכלים למטה בבושה.‬
‫וסבא שלי מלטף את אבא שלי בגב, כאילו,‬
‫"אני כל כך מצטער על הבת הזונה הקטנה שלך."‬
‫ואני מסתכלת על אימא שלי, שאומרת,‬ ‫"מתוקה, זה משהו שכדאי שתעשי‬
‫"בפרטיות, כשאת בחדר שלך."‬
‫ואני כאילו...‬
‫"די לדבר!"‬
‫ואחי, רוי, קם ואמר,‬ ‫"היא עושה את זה כל הזמן!"‬
‫היום הכי משפיל בחיי.‬
‫לא אוננתי,‬
‫לא נגעתי בוואגינה שלי מגיל תשע‬
‫עד גיל 40.‬
‫מתשע עד 40.‬ ‫אפילו עם טמפונים, היה לי מוליך.‬
‫אני כאילו, "תתרחק ממני, אתה פאקינג צרות".‬
‫וכשהייתי בת עשר,‬
‫אימא שלי אמרה לנו‬ ‫שנטוס במטוס מניו ג'רזי לקליפורניה‬
‫כדי לבקר את סבא וסבתא.‬
‫כילדה צפיתי ב"ספינת האהבה". חשבתי,‬ ‫ספינת האהבה, מטוסים. הכול כל כך רומנטי.‬
‫ממש רציתי להיות במטוס.‬ ‫הייתה לי מזוודה קטנה של דרדסית,‬
‫נעלי עקב קטנות.‬
‫וטסתי עם שתי האחיות שלי‬ ‫לקליפורניה מניו ג'רזי.‬
‫אנחנו עולות למטוס,‬ ‫ואני עוברת על פני החלק של המחלקה הראשונה,‬
‫ואני עוצרת, ואני כאילו...‬
‫"נראה שזאת הקבוצה שלי."‬
‫ואימא שלי אומרת, "זו לא הקבוצה שלך.‬ ‫לכי לחלק האחורי של המטוס".‬
‫ואז היא הסבירה לי לאט‬ ‫שיש לנו שישה ילדים במשפחה,‬
‫ולעולם לא יהיה לנו כסף לטוס במחלקה ראשונה.‬
‫ואמרתי, "דברי בשם עצמך, כלבה".‬
‫חזרתי מהטיול הזה‬ ‫עם יותר מוטיבציה משהייתה לי כל חיי.‬
‫אמרתי, "שתזדיין המשפחה הזאת!‬
‫"מן הסתם, גידלתם אותי,‬
‫"אבל אני צריכה להתנתק מהם.‬
‫אם אין להם בעיה לטוס במחלקת תיירים,‬ ‫אנחנו לא באותו ראש."‬
‫הייתי בת עשר, ונסענו למרתה'ס ויניארד לקיץ,‬
‫וחשבתי, "מה אוכל לעשות כאישה עובדת?‬
‫"איך אני אקים עסק?"‬
‫הרגשתי מלאת רוח יזמות,‬ ‫אבל לא היו לי רעיונות אמיתיים.‬
‫אז חשבתי, "אוקיי, אולי אפתח דוכן לימונדה",‬
‫אבל אין מספיק שולי רווח,‬
‫אז החלטתי לפתוח‬ ‫דוכן לימונדה אלכוהולית כבת עשר.‬
‫אמרתי, "אני אגיש ג'ין, ויסקי וטקילה.‬
‫"אני רק צריכה מישהו‬ ‫שיפתח איתי את דוכן הלימונדה."‬
‫אחותי הייתה מורמונית בהתאוששות בזמנו,‬ ‫אז היא הייתה בחוץ.‬
‫אמרתי לה, "עופי ממני,‬ ‫גם אנחנו לא באותו ראש".‬
‫והסתובבתי בשכונה במרתה'ס ויניארד,‬
‫וסרקתי את השכונה.‬
‫נכנסתי לכל בית שכור ואמרתי,‬
‫"שלום, אני צ'לסי הנדלר. אני בת עשר.‬
‫"אני פותחת דוכן לימונדה,‬ ‫ואני צריכה שותף עסקי.‬
‫"יש לכם עוד ילדים בני עשר‬ ‫שאוכל לשחק איתם?"‬
‫ואז איזו משפחה אמרה,‬ ‫"כן, יש לנו ילד בן עשר. קוראים לו נלסון".‬
‫הם שלחו את נלסון לרדת במדרגות,‬ ‫ומייד התחלתי לטפח את נלסון.‬
‫אמרתי לו, "נלסון, אתה יודע‬ ‫להכין ויסקי עם סודה? קדימה".‬
‫נלסון ואני הרווחנו 79 דולר‬
‫ביום הראשון שלנו כשני ילדים בני עשר‬ ‫עם דוכן לימונדה אלכוהולית.‬
‫שבעים ותשעה דולר היה לא מעט.‬
‫זה היה לא מעט.‬
‫עד סוף השבוע הראשון, הרווחנו 359 דולר‬
‫ממכירת לימונדה אלכוהולית‬ ‫להורים ולכל אדם מעל גיל עשר.‬
‫מן הסתם, היו לי קווים מנחים.‬
‫שלוש מאות חמישים ותשעה דולר כשני בני עשר.‬ ‫לא יכולתי להאמין!‬
‫הייתי סופרת את הכסף שלי,‬ ‫מריחה אותו, הייתי...‬
‫והייתה לי קופסת סיגרים,‬
‫והייתי סוגרת אותה עם סרט הדבקה‬ ‫כדי שאבא שלי לא יגנוב ממני.‬
‫ובסוף השבוע,‬ ‫אחרי שהרווחתי את ה-359 דולר האלה,‬
‫נתתי לנלסון את העמלה שלו,‬
‫שהייתה שלושה דולרים ו-59 סנט.‬
‫הוא היה מאושר.‬
‫אמרתי לו, "תישאר איתי, נלסון.‬ ‫אני אראה לך את הדרך".‬
‫הוא אמר, "זה יותר כסף משהייתי מרוויח‬ ‫אם היו נופלות לי שלוש שיניים בשבוע".‬
‫ואז הבנתי שאני בוגרת מדי‬ ‫לילדים בני העשר האלה.‬
‫חשבתי, "יש בי יותר מדי נשיות,‬ ‫אני צריכה להמשיך לבד".‬
‫וגם הגוף שלי התחיל לקבל צורה,‬
‫והניצנים שלי התפרצו,‬
‫וידעתי שזה הזמן‬ ‫להרחיק את הגוף שלי מהרחובות.‬
‫אז חשבתי, "מה עוד אני יכולה לעשות?‬
‫"אה, אני יכולה להיות בייביסיטר."‬ ‫אין שום פרמטרים בשמרטפות.‬
‫ילדה בת עשר יכולה‬ ‫להיות בייביסיטרית של בן ארבע.‬
‫אף אחד לא שם זין.‬
‫אז החלטתי לשנות עסק,‬
‫והתקשרתי לכל מלון באדגרטאון,‬ ‫מרתה'ס ויניארד,‬
‫ואמרתי, "שלום, אני צ'לסי הנדלר.‬
‫"אני יודעת שהייתי בת עשר לפני כמה שבועות.‬ ‫אני בת 15 עכשיו,‬
‫"ואני יכולה להיות בייביסיטרית‬ ‫של עד שלושה ילדים במקביל,‬
‫"בשביל כל אורח של הרגע האחרון שלכם‬ ‫שצריך תוכנית לבייביסיטר.‬
‫"בבקשה תשלחו אותם אליי, אני מאוד מנוסה."‬
‫ביליתי את הקיץ ההוא‬
‫כבייביסיטרית של ילד בן 14.‬
‫ג'רמי.‬
‫וג'רמי היה על הספקטרום.‬ ‫זה היה לפני שכולם ידעו על הרצף.‬
‫ידעתי שמשהו קורה עם ג'רמי. התחברתי אליו.‬
‫ההורים שלו לא רצו שום קשר איתו.‬ ‫אמרתי, "אני אטפל בג'רמי, אוקיי? תצאו".‬
‫אז היה לי את ג'רמי, והעסק שלי התחיל לתפוס,‬
‫ומצאתי עוד שלושה לקוחות.‬
‫הייתי הבייביסיטרית‬ ‫של שלוש בנות מברוקליין, מסצ'וסטס.‬
‫שלוש אחיות. הייתי שומרת עליהן‬ ‫משש בבוקר עד עשר בבוקר,‬
‫ואז הייתה לי הפוגה, הפסקה,‬
‫עד שהייתי צריכה‬ ‫להתמודד עם ג'רמי כל ערב בשש.‬
‫אז במהלך ההפסקה...‬
‫כשנעשיתי מאוד מעורבת בעסק שלי,‬ ‫כילדה בת 11,‬
‫נעשיתי מאוד בטוחה בעצמי.‬ ‫חשבתי, "אה, זאת העצמה נשית.‬
‫"פתחתי עסק, אני עושה כסף.‬ ‫אני צריכה הפסקה."‬
‫הייתי הולכת לאיזו מעדנייה בכל יום‬
‫ברחוב מיין באדגרטאון,‬ ‫והייתי קונה בייגל עם חמאה,‬
‫חטיף טוויקס וספרייט.‬
‫והייתי לוקחת ביס, ביס ושלוק.‬
‫וזה היה כמו מקסם שווא של מצוינות.‬
‫חשבתי, "ככה... זין על ההרגשה.‬
‫"זה מה שבעלי עסקים עושים.‬
‫"יוצאים להפסקת צהריים לבד‬ ‫כי הם כל כך עייפים."‬
‫ובמעדנייה הזאת עבדה איזו ילדה,‬
‫וקראו לה מרתה מקינטוש.‬
‫ואני רוצה שתדמיינו‬ ‫את איימי ויינהאוס כבת 11.‬
‫הייתה לה תסרוקת כוורת גדולה‬ ‫ואייליינר שחור עבה,‬
‫ומייד נמשכתי אליה.‬
‫ידעתי שהיא ראתה דברים שגם אני רציתי לראות.‬
‫ואף פעם לא פגשתי מישהי‬ ‫שהייתה מהירה ממני. הייתי...‬
‫אז הייתי נכנסת לשם כל יום‬ ‫ועושה עיניים למרתה,‬
‫ואז סוף סוף,‬ ‫יום אחד היא הזמינה אותי לבית שלה.‬
‫היא שאלה, "את רוצה‬ ‫לבוא אליי אחרי המשמרת שלי היום?"‬
‫ואמרתי, "בהחלט".‬
‫והלכתי לבית של מרתה מקינטוש,‬
‫ועברנו ליד ההורים שלה,‬ ‫שישבו במרפסת בחוץ ועישנו ג'וינט,‬
‫וחשבתי, "זה בדיוק סוג ההורות שחיפשתי".‬
‫ואז נכנסנו לחדר שלה,‬ ‫והיא נתנה לי בירה "קורונה"‬
‫ושאלה, "את שותה?"‬
‫ואמרתי, "כן.‬
‫"אני בת 11, קדימה, את יודעת?"‬
‫ולמחרת באתי לשם והיא נתנה לי סיגריה.‬
‫סיגריה "קאמל לייט".‬ ‫היא נותנת לי את הקורונה שלי,‬
‫אני שותה את הקורונה.‬
‫היא נותנת לי את סיגריית הקאמל לייט.‬
‫היא שואלת, "את מעשנת?"‬
‫ואני כאילו...‬
‫"מרתה, מאז היום בו נולדתי‬ ‫לתוך חדר בית החולים המזדיין ההוא,‬
‫"אני מתה שמישהו יציע לי סיגריה מזדיינת.‬
‫"כן, אני מעשנת. קדימה, אוקיי?‬
‫"מה עוד יש לך בשרוול?"‬
‫אז התחלתי לבוא למרתה‬ ‫כל יום בין המשמרות שלי.‬
‫הייתי מותשת מכך שהייתי ילדה עובדת, ו...‬
‫הייתי הולכת לבית של מרתה.‬ ‫וביום שישי של השבוע הראשון,‬
‫אני יושבת שם, מעשנת את הקאמל שלי,‬ ‫שותה את הקורונה שלי,‬
‫אני סוף סוף מרגישה חיה, לראשונה בחיי.‬
‫אני כאילו, "סוף סוף, יש לי בת ברית".‬
‫ואז היא שאלה, "היי, רוצה להיכנס לארון שלי‬ ‫ולהוריד את המכנסיים?"‬
‫ואמרתי, "בהחלט! ומה אחר כך?"‬
‫ואנחנו נכנסות לארון של מרתה מקינטוש,‬ ‫אני מורידה את המכנסיים שלי,‬
‫והיא יורדת לי במשך רבע שעה.‬
‫ולא יכולתי להאמין למזלי הטוב.‬
‫חשבתי, "אלוהים!"‬
‫אני יושבת שם, שותה את הקורונה שלי,‬ ‫מעשנת את הסיגריה שלי...‬
‫הרגשתי כמו מתיו מקונוהיי.‬
‫אמרתי, "יופי, יופי, יופי!"‬
‫אהבתי את מרתה. היינו מאוד קרובות.‬
‫והלכתי לשם בכל יום.‬
‫היא הייתה יורדת לי, זה היה מדהים.‬
‫הייתי חוזרת הביתה,‬ ‫ואחותי הבתולה הייתה אומרת,‬
‫"כל פעם שאת חוזרת הביתה‬ ‫אחרי שהיית אצל מרתה מקינטוש,‬
‫"יש לך ריח של אלכוהול וסיגריות.‬
‫"מי יודע מה קורה שם?"‬
‫אני כזה, "את אף פעם לא תדעי מה קורה שם".‬
‫ואז היא סיפרה לאבא שלי. היא אמרה לו,‬ ‫"כל פעם שצ'לסי חוזרת ממרתה מקינטוש,‬
‫"יש לה ריח של אלכוהול וסיגריות."‬
‫ואבא שלי אמר,‬ ‫"טוב, היא נראית הרבה יותר שמחה".‬
‫ואז הגיע סוף הקיץ.‬ ‫הייתי באה למרתה כל יום, מן הסתם.‬
‫וזה היה סוף הקיץ, והיינו בארון שלה,‬
‫והיא יורדת לי.‬
‫אני מסיימת את המשקה ואת הסיגריה שלי, ו...‬
‫היא מרימה את הראש שלה ואומרת,‬ ‫"אוקיי, את יודעת, עכשיו תורך".‬
‫והסתכלתי מסביב ואמרתי,‬ ‫"יש פה עוד מישהו? אל מי את מדברת?‬
‫"מה?"‬
‫והבנתי מה קורה, את סחר החליפין שקורה,‬
‫והייתי צריכה לקבל החלטה ביום ההוא.‬
‫אז כיביתי את הסיגריה,‬ ‫הרמתי את המכנסיים ואמרתי,‬
‫"היה נעים להכיר, מרתה. בהצלחה בכול.‬
‫"אף פעם לא יגיע תורי!"‬
‫וזה הרגיש קר.‬
‫היא הייתה המאהבת הראשונה שלי,‬ ‫ונאלצתי לעזוב אותה ככה.‬
‫כי היא רצתה הדדיות, אתם יודעים?‬
‫אני זוכרת שעזבתי בסתיו ההוא‬ ‫וחזרתי לניו ג'רזי,‬
‫וחשבתי עליה כמאהבת הראשונה שלי.‬
‫חשבתי, "אני מקווה שהיא בסדר,‬ ‫שהיא לא תתאבד".‬
‫וכשחזרתי בקיץ הבא הייתי בת 12,‬
‫והלכתי ישר למעדנייה,‬ ‫כמו שעושה מאהבת לשעבר אחראית,‬
‫כדי לבדוק אם המאהבת הראשונה שלי בסדר.‬
‫וראיתי אותה בצד השני של החדר,‬ ‫מאחורי ה... איך שלא קוראים לזה במעדנייה.‬
‫פורס בשר.‬
‫וראיתי שעשו לה גשר בשיניים במהלך החורף.‬
‫וחשבתי, "מישהי יצאה משם בדיוק בזמן.‬
‫"לא, תודה."‬
‫אבל עם השילוב בין מערכת היחסים לעסק שלי,‬
‫הרגשתי נשית, אתם יודעים?‬ ‫הייתי רק בת 13 עכשיו.‬
‫הייתי בת 12, וקיץ אחר כך בת 13.‬
‫יכולתי להתמקד, לא הייתה לי מאהבת.‬ ‫אז יכולתי להתמקד בעסק שלי.‬
‫חסכתי בערך 7,800 דולר עד גיל 13.‬
‫אז חזרתי הביתה כילדה בת 13,‬
‫ואימא שלי הכריזה‬ ‫שאנחנו טסים שוב לקליפורניה,‬
‫כדי לבקר את סבא וסבתא שלי הפעם.‬ ‫הפעם סבא שלי היה חולה.‬
‫והפעם טסתי עם שני האחים האידיוטים שלי,‬ ‫גלן ורוי.‬
‫ואמרתי, "אימא, אל תדאגי לגבי הכרטיס שלי,‬ ‫אוקיי? אני אדאג לזה הפעם".‬
‫והלכתי לסוכן נסיעות שגר ברחוב שלנו,‬
‫וקניתי לעצמי כרטיס למחלקה ראשונה.‬
‫אדירה!‬
‫ולא סיפרתי לאף אחד,‬ ‫כי לא יכולתי פאקינג לחכות‬
‫לראות את הפרצופים של האחים שלי.‬
‫זה היה כמו בוקר חג המולד במשך שלושה...‬
‫לא יכולתי לחכות‬ ‫לראות את ההבעות על הפנים שלהם.‬
‫ועלינו למטוס,‬
‫והיה לי את המושב שלי, ומצאתי את ה...‬
‫הייתה לי מזוודה חדשה הפעם.‬
‫ונעלתי את נעלי העקב שלי, אתם יודעים,‬
‫ושמתי את המזוודה הקטנה שלי‬ ‫בתא האחסון העילי,‬
‫מצאתי את המושב שלי, 2C,‬ ‫התיישבתי, הסתכלתי על האחים שלי, רוי וגלן,‬
‫ואמרתי, "נתראה בסוף הטיסה, זונות".‬
‫זה היה פשוט נפלא.‬
‫ואחרי שאנחנו טסים שעה בערך,‬ ‫אחים שלי באים אליי מה...‬
‫לתא המחלקה הראשונה.‬
‫אני לא יודעת איך הם עברו את הווילון.‬
‫אבל אני יושבת שם ושותה שמפניות, חוגגת.‬
‫ופתאום אני רואה את הפרצופים שלהם,‬
‫ושניהם עומדים שם כמו אידיוטים,‬ ‫ואומרים, "את לא יכולה לעשות את זה, צ'לסי".‬
‫אני אומרת, "מה? לא יכולה לעשות מה?"‬
‫"לקנות כרטיס למחלקה ראשונה‬ ‫ולא לתת אותו לאימא או לאחד מאיתנו."‬
‫אמרתי, "סליחה, בני כמה שניכם?"‬
‫ואחי, גלן, אמר, "אני בן 23".‬
‫ואחי, רוי, אמר, "אני בן 24".‬
‫אז אמרתי, "אז ביחד אתם בני 47,‬
‫"ואני השגתי יותר כוס מאשר שניכם ביחד.‬
‫"לכו לחלק האחורי של המטוס המזדיין,‬ ‫ואראה אתכם כשננחת!"‬
‫ולכן אין לי בת.‬
‫כדי שלא תהיה לי איזו ילדה 11 חרמנית‬ ‫שצריכה שילקקו אותה כל רבע שעה,‬
‫ואז תדרוש לטוס במחלקה ראשונה.‬
‫אני לא צריכה את החרא הזה.‬
‫שום כלב שתצילו‬ ‫אף פעם לא יאלץ אתכם ללכת איתו לטיפול‬
‫או יצביע על הבעיות שלכם.‬
‫ואם הכלבים שלכם...‬
‫יש לי חיי סמים מאוד פעילים. אם...‬
‫אם היו לי ילדים,‬ ‫והם היו פותחים את מגירת הסמים שלי,‬
‫זה היה עניין די רציני.‬
‫אם יש לכם כלבים‬ ‫שפותחים את מגירת הסמים שלכם,‬
‫זה עניין פחות גדול.‬
‫הם ישרדו.‬
‫ולא משנה מה הדבר הכי גרוע שקשור לסמים‬ ‫שאפשר לעשות לכלב...‬
‫אתם יודעים מה?‬
‫"המצב היה גרוע יותר אם לא הייתי‬ ‫מביאה אותך מלכתחילה, אז תתגבר."‬
‫בפעם האחרונה ששני הכלבים שלי סוממו,‬ ‫ברט וברניס...‬
‫הם כבר לא איתנו, ולא בגלל סמים, אבל...‬
‫הם היו הכלבים האחרונים שהיו לי שסוממו.‬
‫וזה היה בתחילת מגפת הקורונה.‬
‫ואחותי, סימון, אמרה...‬
‫היא הציעה שניסע למיין בקיץ של הקורונה.‬ ‫היא אמרה, "בואי ניסע למיין.‬
‫"יש שם הרבה פחות אנשים.‬ ‫נשכור בית גדול, אף אחד לא יטריד אותנו.‬
‫"לא נצטרך לשמור על כל חוקי‬ ‫ה'מרחק הפרדה של 1.8 מטר', ומעצבן פה.‬
‫"פשוט ניסע.‬
‫"אשלח לך קישורים לכמה בתים,‬ ‫ורק תשימי לב, הם ישנים.‬
‫"נראה כאילו הם נבנו בתחילת המאה."‬
‫וכשנכנסתי לקישור, שאלתי, "איזו מאה?‬
‫"הם נראים כמו בתי מטע."‬
‫והיא אמרה, "טוב, זה אזור מאוד רפובליקני.‬
‫"האמת שזאת מובלעת רפובליקנית במיין."‬
‫ואמרתי, "מגניב, בואי ניסע!"‬
‫אין שום דבר שממריץ אותי יותר‬ ‫מלהפריע למובלעת רפובליקנית.‬
‫שום דבר.‬
‫אמרתי לה, "בואי ניסע.‬
‫"אני אשכב עם כל החברים השחורים‬ ‫והאסייתים שלי.‬
‫"נעשה אנאלי על המדשאה כל היום.‬
‫"נצדיע לדגל המזדיין שלכם."‬
‫ובאותה תקופה היה לי דחף עצום.‬
‫זאת הייתה התקופה‬ ‫שבה אנדרו קואומו היה בסצנה, אוקיי?‬
‫אני רוצה להחזיר אתכם‬ ‫לתקופה בה חטפנו צעקות וצרחות‬
‫בכל בוקר בטלוויזיה הארצית‬
‫מכריך כדורי בשר איטלקי כועס.‬
‫הוא פאקינג צעק עם רוק, "עטו מסכה!"‬
‫רציתי להיות מסכת הפנים שלו.‬ ‫נמשכתי אליו. אני אוהבת...‬
‫היינו כל כך צמאים למנהיגות אמיתית,‬ ‫שחשבתי, "אני רוצה להיות איתו!‬
‫"אני רוצה להיות‬ ‫הגברת הראשונה של ניו יורק."‬
‫ואחותי הבתולה, המשעממת,‬
‫אמרה, "לעולם לא תהיי הגברת הראשונה‬ ‫של ניו יורק. את עול עבור כל פוליטיקאי".‬
‫הייתי...‬
‫וכולן נדלקו עליו. כל הנשים אמרו,‬ ‫"קואומו, אני אוהבת את קואומו",‬
‫והייתי... התחלתי להרגיש תחרותית, אתם יודעים?‬
‫הקורונה הוציאה מכולנו את הרע.‬
‫חשבתי, "אוקיי, אני חייבת להקדים אותן.‬ ‫"אני סלבריטאית, אוכל למצוא משהו".‬
‫אז התקשרתי ליחצ"ן שלי ואמרתי,‬ ‫"תביא אותי ל'המבט'".‬
‫והם אמרו, "אוקיי".‬
‫אז אני עולה ל"המבט",‬ ‫ואני בזום, כי אנחנו בקורונה.‬
‫ואני בזום עם וופי ועם ג'וי בהר,‬
‫והן שואלות אותי על הסגר שלי,‬ ‫ואני אומרת, "בלה, בלה, בלה..."‬
‫וממש בסוף אמרתי,‬ ‫"בנות, אני לא רוצה לסיים את השיחה הזאת‬
‫"לפני שאכריז שאני רוצה‬ ‫שמושל ניו יורק יחדור אליי."‬
‫וג'וי בהר אמרה, "אוי, צ'לסי..."‬ ‫ואני אמרתי, "סתמי את הפה, ג'וי!‬
‫"אני לא צריכה שום פידבק כרגע."‬
‫ידעתי שאם אגיד את זה ככה בפומבי,‬ ‫אתם יודעים? ידעתי.‬
‫אז ירדתי מהזום, הסתכלתי על הכלבים שלי‬ ‫ואמרתי, "עכשיו נחכה".‬
‫עברו שלושה ימים.‬
‫שלושה ימים, והטלפון שלי צלצל.‬
‫אבל המספר היה לא מזוהה,‬ ‫ואני לא עונה לכאלה.‬
‫ההודעה הייתה מדהימה.‬
‫ההודעה הייתה, "שלום, גברת הנדלר.‬
‫"מדבר אנדרו קואומו.‬
‫"ק'-ו'-א'-ו'-מ'-ו'.‬
‫"ציפור קטנה על העץ לחשה לי‬ ‫שמישהי דלוקה עליי.‬
‫"אשמח להתקדם בנושא.‬
‫"המספר שלי הוא 917, לה, לה, לה..."‬
‫ואז הוא אומר, "צ'או".‬
‫החזקתי את הוואגינה שלי ואמרתי, "אלוהים!"‬
‫אפילו לא סיימתי להקשיב להודעה‬
‫לפני שהייתי במכונית שלי‬ ‫ונסעתי לבית של חברה שלי.‬
‫והיא ליד החלון בבית שלה,‬ ‫אני מחוץ לבית שלה,‬
‫בגלל הקורונה המזדיינת‬ ‫ומרחק הביטחון של 1.8 מטרים.‬
‫ואני משמיעה לה את ההודעה מהטלפון שלי,‬
‫כמו ג'ון קיוזאק ב"אמרי לי כן".‬
‫אני אומרת לה, "אני אזדיין עם המושל!‬
‫"המושל רוצה לזיין אותי!‬
‫"אני אהיה הגברת הראשונה של ניו יורק!"‬
‫זה היה מדהים.‬
‫ואז הוא התקשר אליי, ודיברנו במשך 45 דקות.‬
‫חשבתי, "אלוהים, זה רציני", אתם יודעים?‬
‫ואז העליתי את הרעיון,‬ ‫"אולי אגיע למיין בקיץ,‬
‫"אז אולי אוכל לקפוץ לאחוזת אולבני.‬
‫"נוכל לאכול בחוץ‬ ‫ארוחת ערב ידידותית לקורונה,‬
‫"או שנעשה אנאלי. מה שמתאים לך."‬
‫הוא אמר, "אני מאוד מעוניין בזה".‬ ‫אמרתי, "אז מה לעשות?‬
‫"אני צריכה להיות בסגר לפני שניפגש?‬ ‫כאילו, מה...?"‬
‫הוא אמר, "סגר שמגר".‬
‫אמרתי, "טוויסט מעניין".‬
‫וברגע שזה נהיה אמיתי,‬ ‫שידעתי שכנראה שאזדיין עם המושל,‬
‫כולם דיברו על "ניפלגייט" בזמנו.‬
‫אנשים תהו אם יש לו‬ ‫או אין לו פירסינג בפטמה,‬
‫וברור שידעתי שאין לו.‬
‫הוא גבר לבן סטרייט בן 64.‬
‫אין לו את האומץ לעשות דבר כזה.‬
‫אבל כן הסתקרנתי לגבי הפטמות שלו,‬ ‫ועשיתי זום אין‬
‫על תמונות שלו באינסטגרם.‬
‫ובאמת קרה משהו מעניין עם הפטמות שלו.‬
‫הן נטו לכיוון מאוד דרומי.‬
‫ואף פעם לא התמודדתי עם סערה כזאת,‬ ‫אתם יודעים?‬
‫ואחותי הגדולה אמרה, "קבלי את זה מאחור,‬ ‫זה בטוח יותר לכולם.‬
‫"יש את המגפה.‬ ‫לא תצטרכי להסתכל על הפטמות שלו.‬
‫"את חייבת לעשות את זה." כי התחלתי להשתפן,‬ ‫והיא אמרה, "את פטריוטית או שלא?"‬
‫אמרתי לה, "אני כן! אני רוצה להיות,‬ ‫זה פשוט הרבה להתמודד איתו".‬
‫אז שכרנו איזה בית במיין,‬ ‫נסענו למיין, והתחלתי לסמס לו.‬
‫אני עם כל המשפחה שלי, קבוצה של חברים.‬
‫יש לנו בית גדול ליד המים,‬
‫שנבנה באני לא יודעת איזו תקופה.‬
‫ואני מתחילה לסמס לו.‬ ‫אני שולחת לו תמונות שלי על גלשן,‬
‫ופתאום הוא מפסיק להגיב.‬
‫וביומיים הראשונים ניסיתי‬ ‫לשכנע את עצמי שזה לא נגמר.‬
‫אמרתי, "לא, הוא מושל. הוא בטח מאוד עסוק".‬
‫וביום השלישי ירדתי‬ ‫ואמרתי לאחיות שלי, שושנה וסימון,‬
‫"בנות, לא שמעתי מאנדרו קואומו‬ ‫מאז שהגעתי למיין."‬
‫ואחותי הבתולה אמרה, "אמרתי לך.‬
‫"הוא לא יכול לזיין אותך, אוקיי?‬
‫"מישהו במשרד שלו‬ ‫עלה על הקשר או פרשת האהבים הזאת,‬
‫"וחיסל אותה.‬
‫"הוא לא יכול לצעוק על כל המדינה‬ ‫לעמוד במרחק 1.8 מטרים זה מזה‬
‫"ואז לזיין את אחת הנשים הכי קולניות בעולם.‬
‫"הוא פשוט לא יכול לעשות את זה."‬
‫ואחותי השנייה אמרה, "סמסי לו עוד פעם".‬
‫אז בבוקר למחרת אני בחוץ,‬ ‫אני עם ביקיני, אני על וספה.‬
‫יש לי מסכת פנים וקסדה על הראש‬ ‫וקרם הגנה בכל מקום,‬
‫רק כדי להראות לו שאני מוגנת.‬
‫וברגע האחרון אני מורידה את החזייה,‬ ‫אז אני בביקיני בלי חלק עליון,‬
‫ואחי, רוי, מצלם את התמונה.‬
‫ואחותי, סימון, יוצאת ורואה אותנו.‬
‫היא אומרת, "צ'לסי, מה לעזאזל את עושה?‬ ‫זה אח שלך!"‬
‫אבל באותו שלב הייתי כל כך נואשת.‬
‫ידעתי שהוא דחה אותי,‬ ‫אבל הייתי כל כך נואשת.‬
‫וגם הרעיון של תמונה‬ ‫של צ'לסי הנדלר בלי חלק עליון‬
‫שמופיעה באייפון שלו,‬ ‫או באייפד של אנדרו קואומו,‬
‫בתדריך הבוקר המוקדם הגדול של הקורונה,‬
‫ברמה הארצית, ממש שימח אותי, אתם יודעים?‬
‫רק רציתי לתת למדינה מתנה.‬
‫ואז, כשהבנתי שהוא לא מגיב ושזה לא קורה,‬
‫אז זה שקע, והרגשתי מדוכאת.‬
‫אנשים שהיו רווקים במהלך הקורונה פחדו.‬
‫כאילו, "מה אם לעולם לא יחדרו אלינו שוב?"‬
‫ואז הרגשתי נורא שלא הבאתי איתי למיין‬ ‫את הכלבים שלי, ברט וברניס.‬
‫אז ישבתי עם האחים והאחיות שלי‬ ‫ואמרתי, "אני ממש בדיכאון.‬
‫"דחו אותי, חבר'ה,‬ ‫ואפילו הכלבים שלי לא איתי.‬
‫"אני לא יודעת איך להביא אותם מקליפורניה.‬ ‫אני לא יכולה להטיס אותם.‬
‫"זה שערורייתי, לא אעשה את זה."‬
‫ואחי, רוי, אמר, "מה לגבי רכבת הצ'ו-צ'ו?"‬
‫ואחותי, סימון, אמרה,‬ ‫"עזבי את זה, אנחנו נמצא דרך".‬
‫והיא ירדה למטה אחרי 20 דקות ואמרה,‬
‫"מצאתי בני זוג‬ ‫שיסיעו את הכלבים שלך מקליפורניה למיין,‬
‫"והם יגיעו הנה תוך 48 שעות."‬
‫שאלתי, "זה בכלל סביר? זאת אומרת..."‬
‫לא ידעתי אם זה יכול לקרות,‬ ‫אבל כשדברים מסתדרים לי‬
‫ואני מקבלת תשובות שאני אוהבת,‬ ‫אני לא שואלת הרבה שאלות. אמרתי, "מעולה".‬
‫השעה הייתה 19:15 ביום שני,‬
‫ובשעה 19:30 ביום רביעי‬
‫נכנסים בני הזוג האלה לבית שאני שוכרת במיין‬
‫וברט וברניס נופלים‬ ‫מתוך מעין ארגז מאחורי הוואן שלהם.‬
‫ואני ממש אסירת תודה.‬ ‫כל אחד מבעלי הכלבים כאן‬
‫יודע בדיוק‬ ‫כמה אסירת תודה הייתי כשראיתי אותם.‬
‫רצתי לבית ששכרנו.‬
‫אח שלי בישל במטבח,‬
‫ולקחתי שתי כוסות קוקטייל, בקבוק "בלוודיר",‬
‫והתחלתי להכין להם קוקטייל-תודה,‬ ‫אתם יודעים?‬
‫ואחי, רוי, אומר, "למי זה?"‬
‫אמרתי לו, "לבני הזוג שהביאו את ברט וברניס.‬ ‫זה קוקטייל-תודה".‬
‫הוא אומר, "אל תכיני להם יותר מסיבוב אחד".‬
‫שאלתי, "למה? מה הבעיה שלך?"‬
‫הוא אמר, "תסתכלי עליי, צ'לסי.‬
‫"כל מי שנהג‬
‫"מקליפורניה‬
‫"למיין‬
‫"ב-48 שעות,‬
‫"נמצא בהשפעת קריסטל מת'."‬
‫אז אני מביאה את המשקאות ואומרת,‬ ‫"תודה רבה",‬
‫והבחור אומר, "מצטער,‬ ‫לא נוכל לשתות יותר ממשקה אחד.‬
‫"אנחנו צריכים להגיע לפלורידה עד חצות."‬
‫וואו.‬
‫וביומיים הבאים,‬
‫הכלבים שלי, ברט וברניס,‬
‫הלכו ללא תכלית והתנגשו בגלשנים,‬ ‫חטפו מכות בראש.‬
‫פשוט באדישות.‬
‫והסתכלתי עליהם וחשבתי,‬ ‫"אלוהים, מה לא בסדר עם החמודים שלי?"‬
‫ואחי, רוי, אמר,‬ ‫"מה לא בסדר עם החמודים שלך?"‬
‫אמרתי לו, "תראה את ברט,‬ ‫הוא התנגש באותו עץ שלוש פעמים".‬
‫הוא אמר, "מה לא בסדר עם הכלבים שלך?‬ ‫לפני רגע שלחת אותם‬
‫"למרדף מהיר,‬
‫"בהשפעת מתאמפטמין,‬
‫"במכונית ברחבי המדינה,‬
‫"כי מושל לא היה מוכן לזיין אותך‬ ‫במהלך מגפה עולמית.‬
‫"אז עכשיו הם מתנקים מקריסטל מת'.‬
‫"זה מה שקורה."‬
‫הוא אמר, "מזל שאף פעם‬ ‫לא היה לך תינוק אמיתי".‬
‫אמרתי לו, "אתה יודע מה?‬ ‫נמאס לי שמעליבים אותי בגלל ההורות שלי.‬
‫"נסה אתה לגדל שני כלבים עם הכנסה אחת."‬
‫ואז קיבלתי סמס מברברה בוש.‬
‫הבת של ג'ורג' וו. בוש, הנשיא שלנו לשעבר.‬
‫התאומות, ג'נה וברברה, אני חברה שלהן.‬
‫הכרתי אותן באירוע שנקרא,‬ ‫"טקס נשות השנה של 'גלמור'"‬
‫לפני הרבה שנים בניו יורק.‬
‫שם הכרנו.‬ ‫הייתי עם שתי האחיות שלי, הן היו אחיות.‬
‫התחברנו על רקע היותנו אחיות.‬ ‫קראתי להן "סיסי".‬
‫קל יותר לקרוא לכל הנשים "סיסי",‬ ‫כדי שלא תצטרכי לזכור את השם של אף אחת.‬
‫ואני מקבלת סמס מברברה בוש.‬ ‫היא אומרת, "סיסי, שמענו שאת בבידפורד פול".‬
‫זה האזור במיין שהייתי בו,‬ ‫המובלעת הרפובליקנית.‬
‫היא אמרה, "שמענו שאת בבידפורד פול.‬ ‫אנחנו קרובות, נשמח לבוא להגיד שלום".‬
‫אמרתי, "ברור, סיסי, בואי".‬
‫ואני רואה את ברברה בוש‬ ‫מתקרבת בכביש הגישה לבית.‬
‫זה כביש גישה גדול ותלול בבית השכור שלנו.‬ ‫אני רואה אותה מגיעה,‬
‫ואז אני רואה‬ ‫שני אנשי השירות החשאי מאחוריה,‬
‫ואז אני רואה את את הגברת הראשונה לשעבר,‬ ‫לורה בוש, מגיעה, ואני כאילו...‬
‫אתם יודעים, יותר מדי רפובליקנים.‬
‫למזלי, זה היה בקורונה.‬ ‫אמרתי, "לשמור על מרחק של 1.8 מטרים".‬
‫ואנחנו מסתובבים, ואני מביאה אותן למרפסת,‬
‫ואנחנו מביטות לים מהמרפסת בבית ההוא.‬
‫וללורה בוש, הגברת הראשונה לשעבר,‬ ‫יש גומת חן. אני מתה על גומות חן.‬
‫כל פעם שאני רואה אחת,‬ ‫אני חושבת, "הם חפים מפשע".‬
‫אני אהיה מושבעת נוראית.‬ ‫אבסס את כל הדעות שלי‬
‫על המראה וגומות החן של אנשים.‬
‫ואז אחי, רוי, יוצא למרפסת,‬
‫ורואה את לורה בוש, הגברת הראשונה לשעבר,‬ ‫ואומר, "את מוכרת לי".‬
‫ואז הן עמדו ללכת,‬ ‫וברברה בוש, חברה שלי, אמרה...‬
‫אמרתי, "אנחנו עושים פילאטיס כל בוקר בחוץ,‬ ‫אם תרצו לבוא".‬
‫היא הייתה נשואה טרייה בזמנו.‬
‫היא אמרה, "כן,‬ ‫נבוא כל בוקר ונעשה איתכם פילאטיס".‬
‫אז הם התחיל לבוא כל בוקר.‬
‫כולם דיברו על פיקלבול באותה תקופה.‬ ‫אני מאשימה את הקורונה בפיקלבול.‬
‫נכון? לא שמענו על הפיקלבול המזדיין‬ ‫לפני הקורונה.‬
‫פיקלבול. זה לא נושא‬ ‫שאני יכולה לקחת ברצינות.‬
‫כשאנשים חופרים על פיקל...‬ ‫זה לא אימון גופני אמיתי, אוקיי?‬
‫אז תסתמו את הפה עם זה!‬
‫הייתם שורפים יותר קלוריות‬
‫אם הייתם דוחפים מלפפון חמוץ לחור התחת‬ ‫במגרש פיקלבול‬
‫מאשר במשחק פיקלבול.‬
‫פיקלבול ו"ברנינג מן".‬ ‫גם על זה אני לא רוצה לשמוע.‬
‫די לנסות להביא אותי לשם.‬
‫ברנינג מן זו חבורה של עשירים‬ ‫שמנסים לחלוק בפעם הראשונה.‬
‫אז כולם מדברים על פיקלבול,‬
‫וברברה בוש אומרת, "סיסי,‬ ‫בואי נארגן טורניר פיקלבול בקניבנקפורט.‬
‫"משפחת הנדלר נגד משפחת בוש."‬
‫ואמרתי, "לא, סיסי. זה חמוד, אבל לא.‬
‫"אני לא באה לקניבנקפורט.‬
‫"אני לא רוצה שיראו אותי עם אבא שלך, טוב?‬
‫"אני לא יכולה לסמוך על עצמי בחברת אבא שלך.‬
‫"יש לי התפרצויות.‬
‫"ואני מופתעת בדיוק כמו כל אחד אחר‬ ‫כשהן מגיעות, אוקיי?‬
‫"אני לא יודעת מתי אתפוצץ על מישהו,‬
‫"וכשזה קורה, גם אני מפחדת על האדם הזה.‬
‫"אני בטח לא רוצה‬ ‫לעשות את זה בבית של מישהו, את יודעת?‬
‫"להיות רעה לאבא שלך‬ ‫או להתעמת איתו על אלוהים יודע מה."‬
‫והיא אמרה, "סיסי, אל תדאגי.‬
‫"אני אדאג שאבאל'ה יקבל עיסוי."‬
‫אמרתי, "אל תקראי לו 'אבאל'ה'.‬
‫"זה לא האבאל'ה שלי."‬
‫אמרתי, "לא נבוא".‬ ‫וכל המשפחה שלי, אחותי הבתולה, אמרה,‬
‫"אל תגזלי מאיתנו את ההזדמנות הזאת.‬ ‫אנחנו רוצים לנסוע לקניבנקפורט, אוקיי?‬
‫"את עם הבולשיט הפוליטי שלך,‬ ‫אל תגזלי מאיתנו את ההזדמנות הזאת.‬
‫"קחי את אחד הסמים שלך‬ ‫ותכניעי את האופי שלך."‬
‫ואחותי אמרה, "קחי שניים.‬ ‫היא צודקת, קחי שניים".‬
‫ואחי, רוי, אומר,‬ ‫"היא צריכה ארבעה אכילים כדי להירגע,‬
‫"וזה יהפוך אותה כמעט לאילמת."‬
‫אז לקחתי ארבעה כדורי 40 מיליגרם של THC‬ ‫כדי לנסוע לקניבנקפורט.‬
‫ארבעים מיליגרם.‬
‫כן. ואני כאילו, זה אפילו לא... אני...‬
‫תקשיבו, אני מבינה שסמים הם לא בשביל כולם.‬ ‫הם בשבילי.‬
‫יש בינינו הבנה נהדרת. אנחנו מסתדרים נהדר.‬
‫זה כמעט כאילו שאם אני פיכחת,‬ ‫יש לי יתרון גדול מדי.‬
‫אז לקחתי 40 מיליגרם THC.‬
‫אנחנו מגיעים לקניבנקפורט.‬
‫אנחנו באיזה מגרש פיקלבול,‬ ‫אני חובשת מצחייה ולובשת מכנסיים קצרים.‬
‫אני נראית כמו לסבית ענקית.‬
‫אני מסטולה לגמרי,‬ ‫אני עם משקפי שמש גדולים ועבים,‬
‫ואנחנו במגרש הפיקלבול.‬
‫ואני לא עושה כלום,‬ ‫כי אין צורך כשמשחקים פיקלבול.‬
‫את פשוט עומדת שם.‬
‫ואנחנו על המגרש‬
‫פחות מ-30 שניות כשאני שומעת את הקול‬
‫של הנשיא לשעבר של ארצות הברית. הוא כאילו...‬
‫"שמעתי שהאישה המצחיקה פה."‬
‫ואני ממש מסטולה.‬
‫אני כאילו, "אוי, לא!‬
‫"חשבתי שאבאל'ה מקבל עיסוי!"‬
‫ואז אני מסתכלת על אחותי,‬ ‫זו שאני סומכת עליה,‬
‫והיא אומרת, "זה הוא.‬ ‫סתמי את הפה, אל תדברי!"‬
‫והייתי...‬
‫ואני מסתכלת, וג'ורג' וו. בוש‬ ‫מתקרב אליי בזרועות פתוחות.‬
‫הוא אומר, "בואי הנה!"‬ ‫ואני אומרת, "לך מפה!"‬
‫אמרתי לו, "יש עכשיו מגפה! תתרחק!"‬
‫והוא כאילו, "מה?" ואני אומרת, "מגפה.‬
‫"אני יודעת שאתה בעולם הפרטי שלך‬ ‫על האי הזה, או מה שלא יהיה החרא הזה."‬
‫ואז אחי, רוי, יורד מהמגרש,‬ ‫מסתכל על הנשיא לשעבר ואומר,‬
‫"אתה ממש נראה לי מוכר."‬
‫כל כך מביך, אתם יודעים?‬
‫והוא אומר, "בואי, אראה לך‬ ‫את אוסף האמנות שלי. אני צייר,‬
‫"ציירתי הרבה ציורים."‬
‫ואני כאילו, "כן, אני יודעת. אני לא...‬
‫"אני לא רוצה לבוא איתך, בבקשה."‬
‫אני ממש מסטולה.‬
‫כל מה שאני רוצה זה שזה ייגמר.‬
‫והוא משלב את הזרוע שלו בשלי ואומר,‬ ‫"קדימה, ממה את מפחדת?"‬
‫וברברה בוש אומרת,‬ ‫"פשוט לכי עם אבאל'ה, סיסי.‬
‫"לכי עם אבאל'ה."‬
‫אני כזה, "די לקרוא לו 'אבאל'ה'!"‬
‫ואנחנו נכנסים לבית, ורק הוא ואני שם.‬
‫ואני חושבת, "מה קורה?‬ ‫למה אחר הצהריים הזה כל כך ארוך?‬
‫"מתי...‬
‫"מתי זה ייגמר?"‬
‫והוא מראה לי את הציור הראשון שלו.‬
‫ואני לא מישהי שיודעת הרבה על אמנות.‬
‫אני פיליסטינית,‬
‫ואני אפילו לא מרגישה שאני צריכה‬ ‫להעמיד פנים שאני יודעת, אתם יודעים?‬
‫אני לא מישהי שתגיד, "אני יודעת". אני לא.‬
‫מבחינתי, אמנות... אני מאוד שמחה שהיא שם.‬
‫היא כמו שמיכת פוך. "תודה.‬
‫"תודה שאת כאן,‬ ‫אני לא צריכה הרבה סיפורי רקע.‬
‫"זה לא ממש מעניין אותי."‬
‫אז אני מסתכלת על הציור הראשון,‬ ‫ואני מנסה לחשוב על משהו להגיד שיהיה...‬
‫אתם יודעים, על ציור.‬
‫אני כאילו...‬
‫והוא אומר, "תורידי את משקפי השמש שלך,‬
‫"כדי שתוכלי לראות את הציור."‬
‫ורפלקסיבית, אני מאוד כנה.‬
‫אמרתי, "אדוני הנשיא,‬ ‫*אני מסטולה לגמרי כרגע.‬
‫"אתה צריך לדעת את זה, מתוך כבוד למשרד."‬
‫והוא עשה...‬
‫ואמרתי, "כן, נכון."‬
‫ואז עלינו. היו שלוש מישורות,‬ ‫שלושה גרמי מדרגות שונים.‬
‫כל הציורים שלו היו‬ ‫על המישורות האלה או על גרמי המדרגות.‬
‫וכשהגענו לציור האחרון, באמת חשבתי,‬
‫"אני חייבת לחשוב על משהו להגיד."‬
‫ופשוט בהיתי בציור, ו...‬
‫ואמרתי, "הציור כל כך...‬
‫"עבה."‬
‫ואחותי, סימון, אמרה,‬ ‫"אוקיי, זה הזמן ללכת!"‬
‫היא הייתה בתחתית המדרגות,‬ ‫כי היא עקבה אחריי.‬
‫וחשבתי, "תודה לאל", אתם יודעים?‬
‫היא לא הייתה משאירה אותי לבד איתו.‬
‫וגם רציתי לצאת משם‬
‫לפני שהייתי מוצאת את עצמי‬ ‫מוצצת לדיק צ'ייני.‬
‫חשבתי, "מה יקרה עכשיו?"‬
‫ולפני שהלכתי, אמרתי,‬ ‫"אלוהים, אנחנו יכולים לעשות סלפי ביחד?"‬
‫והוא אמר, "ברור",‬ ‫אז אני מצלמת סלפי של ג'ורג' וו. בוש ושלי,‬
‫ואז אני רצה למטה,‬ ‫נכנסת למכונית עם אחי ואחותי,‬
‫ושולחת את התמונה הזאת ישר לאנדרו קואומו.‬
‫אמרתי, "מספיק טובה לנשיא,‬ ‫אבל לא מספיק טובה למושל?"‬
‫ואז התברר, חצי שנה אחר כך,‬
‫שאנדרו קואומו היה טורף מיני,‬
‫שהטריד את כולן במקום העבודה שלו.‬
‫ברור שהוא היה טורף מיני‬ ‫והוא הטריד את כולן.‬
‫הוא הטריד את כולנו בטלוויזיה כל יום.‬
‫אני פשוט אהבתי את זה, אתם יודעים?‬
‫ואז אחותי הבתולה התקשרה אליי ואמרה,‬ ‫"מעניין איך שאת נחלצת מהמצבים האלה.‬
‫"היית יכולה לצאת עם אנדרו קואומו,‬ ‫והיו מבטלים אותך עכשיו."‬
‫אמרתי, "את נשמעת מאוכזבת".‬
‫היא אמרה, "זה פשוט מעניין.‬ ‫תחשבי על כל הפעמים שאת מתקרבת למצב רע.‬
‫"זה כמעט כאילו שהאימא המתה שלנו בגן עדן‬
‫"רק מגינה עלייך‬ ‫ומוודאת שלא תדפקי לעצמך את החיים."‬
‫היא אמרה, "זוכרת את מרתה מקינטוש‬ ‫והגשר שלה בשיניים?‬
‫"גם משם יצאת בדיוק בזמן.‬
‫"זה פשוט קורה שוב. יצאת משם...‬ ‫לא קיבלת את ההחלטה, זה פשוט קרה."‬
‫אמרתי, "זו דרך מעניינת מאוד‬ ‫להסתכל על הכול.‬
‫"את חושבת שככה אימא שלנו‬ ‫מבלה את זמנה בגן עדן?‬
‫"בכך שהיא הורסת לי זיונים על פני האדמה?"‬
‫היא אמרה, "תחשבי על ביל קוסבי.‬ ‫תחשבי על זה".‬
‫שכחתי מביל קוסבי.‬
‫בשנות ה-20 לחיי‬ ‫הופעתי ב"בורגטה קזינו" באטלנטיק סיטי,‬
‫וביל קוסבי הופיע שם.‬
‫אני הופעתי שני לילות, וגם הוא.‬
‫ואחרי הלילה הראשון, הלכתי בקזינו,‬
‫ומנהל הקזינו ניגש אליי ואמר,‬
‫"ביל קוסבי רוצה לפגוש אותך‬ ‫בחדר המלון שלו ב-15:00."‬
‫אמרתי, "פאקינג אהיה שם".‬
‫והיו איתי המאבטח שלי‬ ‫והבחור שעשה את מופע החימום שלי.‬
‫התקרבנו לחדר של ביל קוסבי.‬ ‫השעה הייתה 14:50.‬
‫אני תמיד מקדימה,‬ ‫כי אף פעם לא אספו אותי מבית הספר.‬
‫ואני מחכה, ואז אני דופקת בדלת‬ ‫בדיוק בשעה שלוש,‬
‫וביל קוסבי פותח את הדלת.‬
‫כילדה, הערצתי את ביל קוסבי.‬
‫כילדה, רציתי שאבא שלי יהיה מקצועי יותר,‬ ‫כמו ביל קוסבי.‬
‫רציתי שלאבא שלי תהיה מרפאה גניקולוגית‬ ‫במרתף שלנו, אתם יודעים?‬
‫עם דלת מטבח שנפתחת בדחיפה‬ ‫וסוודרים נקיים מזדיינים.‬
‫לאבא שלי אף פעם לא תהיה העקשנות‬ ‫כדי להשיג את כל התארים הנחוצים‬
‫כדי להיות גניקולוג.‬
‫הוא היה יותר גניקולוג של מהחווה לשולחן.‬
‫אבל רציתי להיות חלק מהמשפחה הזאת.‬
‫רציתי להיות אחות של רודי וונסה,‬
‫ורציתי לזיין את הצורה של אחי, תיאו.‬
‫זה מה שרציתי לעצמי.‬
‫ביל קוסבי רצה לפגוש אותי.‬ ‫ביל קוסבי ידע מי אני.‬
‫אתם יודעים כמה משמעותי זה היה,‬ ‫כשהייתי בגיל ההוא‬
‫ולא ידענו על ביל קוסבי‬ ‫שום דבר ממה שאנחנו יודעים עכשיו?‬
‫לא יכולתי לחכות שהוא יפתח את הדלת,‬ ‫וכשהוא פתח, היה לו חיוך ענק על הפרצוף.‬
‫והוא פתח את הדלת,‬ ‫והסתכלתי עליו, והוא הסתכל עליי,‬
‫וקפצתי לזרועותיו.‬
‫ואמרתי, "אבא, אני בבית".‬
‫וחיבקנו זה את זה, במשך כמה רגעים.‬
‫ובסוף הוא שחרר אותי.‬
‫ואז הדלת נפתחה,‬ ‫ואפשר היה לראות שאני עם שני גברים,‬
‫שהוא לא ראה,‬ ‫והפרצוף שלו עבר מחיוך ענק לזעף גדול.‬
‫ובזמנו לא ידעתי מה קורה.‬
‫עכשיו אני יודעת שהוא חשב, "האם יש לי‬ ‫מספיק סם אונס בשביל כל האנשים האלה?"‬
‫ואנחנו נכנסים לחדר של ביל קוסבי,‬ ‫ואנחנו יושבים שם.‬
‫ויש לו סוויטה נשיאותית ענקית ומפוארת,‬
‫ואני יושבת שם עם הבחור שעושה‬ ‫את מופע החימום שלי ועם המאבטח שלי.‬
‫והוא פשוט מתחיל לרדת על הבחור‬ ‫שעושה את מופע החימום שלי.‬
‫ביל קוסבי אומר לבחור‬
‫שאף פעם לא יצא ממנו כלום‬ ‫אם הוא עושה מופע חימום לאישה.‬
‫ובהתחלה חשבתי שאנחנו... חשבתי, "זה...‬
‫"כאילו...‬
‫"אנחנו בתוכנית מתיחות? כאילו, מה...?"‬
‫ואז הבנתי שהוא ארסי ורע.‬
‫והייתי אישה צעירה.‬ ‫לא ידעתי איך לעמוד על שלי,‬
‫אבל הייתי חייבת.‬ ‫הייתי חייבת להגן על חבר שלי.‬
‫אמרתי, "אנחנו חייבים ללכת, זה נורא.‬
‫"מה הוא עושה?"‬
‫ויצאנו מהחדר ההוא.‬ ‫ואף פעם לא אשכח ששלושתנו היינו כל כך...‬
‫זאת הייתה הרגשה נוראית, אתם יודעים?‬
‫הלכנו, אפילו לא יכולנו‬ ‫להגיד שום דבר זה לזה.‬
‫תמיד אומרים, "אל תפגשו את האלילים שלכם".‬
‫ולי היו רק שני אלילים.‬
‫וודי אלן וביל קוסבי.‬
‫ואז הסיפור ההוא התפרסם,‬ ‫בערך שש שנים אחר כך,‬
‫על כך שביל קוסבי נתן סם אונס‬ ‫לכל אישה שנכנסה לחדר המלון שלו.‬
‫אז אחותי הבתולה התקשרה אליי שוב.‬ ‫היא אמרה, "טוב,‬
‫"עכשיו אנחנו יודעות למה ביל קוסבי‬ ‫היה במצב רוח כל כך רע באותו יום."‬
‫ואני אמרתי, "ביל קוסבי לא יודע‬
‫"שסם האונס הזה לא היה מזיז לי."‬
‫תודה, ניו ג'רזי! תודה על הופעה כיפית מאוד!‬
‫תודה!‬
‫תודה, חבר'ה!‬
‫תודה!‬
‫תודה, חבר'ה!‬
‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬