Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ta godt imot Chelsea Handler.
Herregud! Hallo, New Jersey. Velkommen!
Jeg prøver bare å identifisere de homofile gjestene i publikum i kveld. Hallo.
Mennene? Ja. Du er hetero. Det ser jeg på antrekket.
Men du er homo. Takk og velkommen. Takk for at du kom hit.
Hvor er de andre homofile? Har dere alt blitt segregert?
OK. Takk. Jeg har så mye...
Jeg kan takke homofile menn og kvinner for hele karrieren. Tusen takk.
Og en ekstra takk til homofile menn for alle bidragene dere har gitt til samfunnet
som ingen merker eller setter pris på.
Husker dere da apekoppene kom?
Nei, for faen. Og hvorfor ikke?
Fordi hver eneste homofil mann ble vaksinert innen 30 dager,
sånn at vi heterofile aldri måtte forholde oss til apekopper.
Det gjorde de for lokalsamfunnene.
Jeg syntes det var spennende da apekoppene kom.
En ny pandemi, liksom. Nye parametre, nye regler.
En morgen ble FHI intervjua på TV.
Det var to måter å unngå å få apekopper på.
A) Unngå analpenetrering.
Som om det er noe som kommer snikende når du er i banken, liksom.
"Oi sann! Å!"
Eller b) Unngå å dele håndkle.
Hvis du først har analsex, så deler du håndkle, rasshøl.
Jeg trengte ikke å forholde meg til apekopper
på grunn av det homofile menn gjorde for landet. De er patrioter. Jeg setter...
De kvitta seg med apekopper så raskt at jeg forsto at jeg gikk glipp av...
analpenetrering.
"Hvis de karene her har så lyst til å fortsette med noe, vil jeg også prøve."
Og analpenetrering er ikke bare for homofile menn lenger.
Det trender. Kanskje dere burde prøve.
Det kan føles som mye i begynnelsen, men man vet jo aldri.
Og i kveld håper jeg at par som har vært sammen lenge...
Har dere hatt analsex? OK.
Mitt håp for kvelden er at nye par og par som har vært sammen lenge,
drar hjem, ser på hverandre og tenker: "Vi prøver anal og tenker på Chelsea Handler."
Det må skje.
Folk som er uerfarne og ikke sammen med noen,
men som har lyst til å bli analpenetrert i kveld,
dere bør ha en strategi, OK?
Dere må velge en mann som er mellomstor eller liten.
Det går ikke med 50 Cent.
Kanskje Jo Koy, men ikke 50 Cent.
Den andre fordelen med analpenetrering
er at det er 90 % sjanse for å ikke bli gravid. Slike odds kan jeg like.
En venn av meg sier: "Du får ikke barn, du kommer til å dø alene."
Jeg håper da det. Tror du jeg vil dra med meg en masse uskyldige barn?
Ungen sitter på dødsleiet og sier: "Ikke forlat oss, mamma!"
Så fort jeg blir diagnostisert med en mild sykdom, skal favorittlangeren min
ta livet av meg bak en låve som en jævla hest.
Jeg vil ikke klamre meg til livet.
Folk tror at jeg hater barn, men nei. Skaff deg et om du vil. Lykke til.
Jeg bryr meg ikke. Jeg vil bare ikke ha dem så nær meg hele tida.
Det er ikke hat som gjør at jeg ikke vil ha barn.
Men hele teorien om barndom er veldig krenkende, ikke sant.
Jeg var så irritert da jeg ble født. Jeg husker at jeg ble født.
At jeg var på sykehuset og kom flygende ut av mammas Pikachu.
Det var så sterke lys overalt, og så klapsa noen meg på rumpa.
Jeg tenkte: "Kødder du med meg, eller?"
Så kom jeg hjem til "familien" min, og der var det allerede fem barn.
Jeg så på foreldrene mine og tenkte: "Hvem faen har ansvaret her?"
Har jeg medgift? Hvordan skal jeg komme meg opp klassemessig ut av denne dritten?
Jeg fikk problemer umiddelbart.
Jeg vokste opp med The Brady Bunch som mange andre her.
Seks barn, mor og far og husholdersken Alice.
Jeg tenkte: "Hvor faen er vår Alice?"
Jeg kunne ikke utstå familien min. Faren min. Han var et rasshøl.
Det skjønte jeg med en gang.
Jeg var i en babykropp, men følte meg som ei kvinne. Kvinnelig.
Jeg ville starte bedrift. Catering eller noe, ikke sant?
Faren min og jeg begynte tidlig å krangle. Vi var overhodet ikke enige om noe.
Da jeg var rundt sju år, sier han: "Vi får ta henne med til Disney World eller noe,
sånn at hun ser hvordan andre barn oppfører seg. Noe mangler hos henne."
Foreldrene mine tok oss med til Disney World da jeg var sju, så...
Faren min var bruktbilselger. Vi skulle kjøre fra New Jersey til Florida
i min fars blå og hvite kidnapperbil.
Uten motell- eller hotellreservasjoner. Faren min tenkte aldri på sånt.
Han stoppa ved et hvilket som helst Econo Lodge eller kidnapperhotell han fant.
Vi kjørte til et Holiday Inn Express.
Med store neonbokstaver sto det: "Ingen ledige rom."
Pappa hoppa entusiastisk ut av bilen.
Jeg hoppa ut etter ham og sa: "Hei, Stevie Wonder. Så du det jævla skiltet?"
"Din idiot."
Foreldrene mine var helt utrolig inkompetente.
Så kom vi til Disney World. En farse. En masse voksne menn kledd ut som mus.
Kødder du, liksom?
Selv da jeg var sju, så jeg etter en bar.
Det mest spennende jeg så i Disney World, var en annen gutt på sju år.
Gutter og jenter eldes ulikt, så han kan ha vært to måneder gammel.
Han lå med ansiktet ned mot sementen, sparka og skreik, hadde et raseriutbrudd.
Jeg husker hva jeg følte. Jeg så på ham og var misunnelig.
Jeg tenkte: "Jøss. Har vi lov til å gjøre sånt? Det er sånn jeg har det, liksom."
Etter at jeg hadde sett dette og kom hjem, følte jeg at jeg var mer interessert.
Det var vel i barnehagen eller i første- klassen, det du går i når du er sju.
En gutt ved navn Aaron var på lekeplassen. Jeg kom hjem og så ham i hjørnet.
Han satt i hjørnet av lekeplassen og sa: "Faen, faen, faen, faen."
"Faen, faen, pokker, pokker."
Læreren vår, Mrs. Keenan, sto og så på ham og tok dette veldig pent.
Hun var veldig forståelsesfull. Jeg sa: "Hva skjer her, Mrs. Keenan?
Hvorfor får Aaron snakke sånn?"
Hun sa: "Du, Aaron har Tourettes syndrom."
Da sa jeg: "Det vil jeg også ha."
Dere må forstå hvor mye pappa hadde imot meg.
Han tvang meg til å lese Anna Karenina av Tolstoj da jeg var sju,
for da holdt jeg meg unna trøbbel.
En kvinne tar selvmord ved å hoppe foran toget fordi hun ikke har kjæreste, liksom.
Han fikk meg til å lese Moby Dick på 1300 sider
da jeg var sju, og jeg måtte skrive bokanmeldelse.
På skolen leste de dette: "Lille Trille satt på en mur."
Jeg sa: "Hvilken da? Den kinesiske mur eller Berlinmuren?"
Jeg sa til pappa: "Gjør meg dummere.
Jeg klarer ikke å relatere til de jævla kollegaene mine."
Jeg lånte en bok om Tourettes på biblioteket og leste den på 30 sekunder.
"Jeg liker alle poengene." Så kom jeg hjem. "Jeg har Tourettes syndrom."
Jeg satt og venta ved spisebordet.
Mamma var der. Pappa kom hjem fra "jobben" der han solgte bruktbiler
som sto i oppkjørselen vår.
Faren min kom hjem. Jeg kunne ikke vente. Jeg satt som et tent lys.
Jeg satt og venta ved spisebordet i 40 minutter. Øvde på alle de nye ordene.
Så satte pappa seg ned.
Jeg sa: "Faen ta deg, din pysete jævel, rumpe, pikk. Du suger! Du suger pikk!"
Og så kneip jeg øynene sammen...
"Jeg har fått en rykning også, så drit for faen i det, ditt rasshøl."
Jeg sov som en stein den natta.
Da jeg var åtte, brakk jeg armen.
Et viktig øyeblikk i livet. Vi hadde sommerhus i Martha's Vineyard.
Vi høres nok rike ut nå. Det var vi ikke. Aner ikke hvordan pappa fikk tak i huset.
Han stjal det sikkert fra noen. Jeg brakk armen, og jeg var utendørs.
Jeg snubla i hunden vår Muttley.
Da jeg brakk armen, så jeg beinet komme ut... Albuebeinet stakk ut av armen.
Min bror Glen løfta meg opp. "Herregud, går det bra?" "Tror ikke det."
"Dette... Jeg vet ikke, altså. Har de helseforsikring? Hva gjør vi nå?"
Han løfta meg opp og tok meg med til foreldrene mine.
Faren min så på beinet som stakk ut og sa: "Vi bør legge is på det."
Da husker jeg at jeg fikk nok. Jeg var åtte og sa: "Hva..."
"Jeg har ikke tid til dette tullet, OK?"
Jeg så på mora mi, som så på faren min, og sa:
"Hvem faen har ansvaret her?
Dere er like ubrukelige som et askebeger på en motorsykkel. Jeg må på sykehus."
Jeg dro til sykehuset med min bror Glen, og så fikk jeg gips. Det var spennende.
Da hadde jeg noe fysisk å true folk med. Gipsen begynte her og gikk opp hit.
Jeg hadde aldri følt meg mektigere. Som en gladiator.
Jeg kom hjem og trua søsknene mine, og de var mye eldre.
De lot meg få viljen min, men det spilte ingen rolle. Jeg følte meg mektig.
Jeg husker at jeg dekte spisebordet i Martha's Vineyard en sommerkveld.
Jeg sa: "Du sitter der, og du sitter der."
Til pappa sa jeg: "Du sitter vendt mot veggen.
Tenk over det du har gjort."
Så satte jeg meg ned, og slo gipsen ned, og den traff toppen av Pikachu-en min.
Au, ikke sant?
Så gled den ned to centimeter til, og da var det bare...
"Hva er det for en sone?"
Den kvelden fant jeg ut akkurat hva den sonen var for noe.
Til høsten kom vi hjem. Vi tilbrakte somrene i Vineyard.
Om høsten kom jeg til New Jersey. Nå var jeg åtte, snart ni,
og bestevenninna mi, Jodi Repati, sa:
"Vi skal ha en skolestartsovernatting hjemme hos meg fredag klokka 19.30."
Hun sa: "Alle kommer, og alle skal få den følelsen."
Jeg visste ikke hvilken følelse, men det fant jeg vel ut.
"Jeg henger ikke med feil folk, jeg kan da være kul, for faen."
Jeg gikk inn, og der lå ni åtte år gamle jenter
med ansiktet ned i soveposene, mens de holdt på sånn...
Jeg sa: "Kjør på, for faen!"
Jeg fikk ikke nok av meg selv. Jeg kom på overnattinga 19.30.
Jeg reiste meg ikke fra den stillinga før 7.30,
da Jodies mor prikka meg på skulderen og sa: "Vennen, nå må du dra herfra."
Da jeg dro fra overnattinga, hadde jeg gnagsår i panna.
Jeg var så tørst og dehydrert etter all svettinga i pysjen.
"Har noen en Capri-Sun?"
Når du er så liten, åtte-ni år gammel og onanerer, så vet du ikke...
Du vet ikke engang at du onanerer.
Du tenker: "Dette føles fantastisk. Hvorfor har ingen fortalt om det?"
Du har ikke direkte kontakt med din egen Pikachu.
Du trenger tykkere materiale. Jo tykkere, jo bedre. Litt friksjon.
Kordfløyel eller tjukk dongeri.
Eller det som er under en båt. Et ror. Du vil ha et ror. En mur.
Du ser et hjørne og vil ta det.
Når ingen sier noe til deg, som "slutt å runke, din jævla gris",
tror du ikke at noen vet hva du gjør. Derfor gjorde jeg det hele tida.
Jeg kom hjem fra skolen. Hadde sykkel med banansete. Nå vet vi hva de var til.
Jeg dro på små ærend med den falske familien jeg skapte meg,
som jeg kjørte til lacrosse og volleyball. Jeg hadde to oppdikta "barn".
Lukas og Siddiqa.
Åpenbart med to ulike fedre.
Jeg kjørte med sykkelen, traff et hull i veien og red på det i 30 minutter.
Naboen ringte mamma: "Dattera di har stått over hullet i veien foran stua vår
i 45 minutter nå.
Da jeg kom hjem, spurte mamma hvor jeg hadde vært. "Trafikkork."
På skolen, der jeg hadde matte, hadde de pulter med åpninger.
Jeg hadde en ringperm i pulten. Og en linjal i ringpermen.
Jeg tok linjalen og kunne alltid snurre én gang.
Jeg kalte det "å snurre". "Har jeg tid til å snurre?" Og jeg...
Jeg tok linjalen og bare... Ikke sant?
Jeg klarte én runde der jeg fortsatt fulgte med rundt meg.
Jeg begynte ikke å svette. Det var bare "ja", ikke sant.
Jeg tok alltid én runde. Og bare... Og så la jeg vekk linjalen.
Å onanere som ung er helt likt å onanere som voksen.
Du tar én runde, får orgasme og tenker: "Så ekkel du er. Kom deg vekk."
"Du våger faen meg ikke å røre meg igjen."
Og 30 minutter senere sier du: "Én gang til!"
Jeg trodde alltid at jeg var ferdig, men måtte bare gjøre det igjen. Fikk ikke nok.
Jeg tok opp linjalen, så rabla det for meg i løpet av timen.
På slutten av timen sa mattelæreren vår:
"Sju ganger sju?" Jeg bare: "Førtini!"
Dette var en ydmykende periode av livet. Jeg visste ikke hva som foregikk.
Så var det Thanksgiving-middag med familien min,
med seks søsken, meg selv inkludert, mor, far og besteforeldre.
Hvis du er yngst av seks barn, vet du at ingen respekterer deg.
De respekterte ikke mine meninger om internasjonal politikk
eller noe annet i verden.
Thanksgiving er vanligvis jævlig kjedelig.
Derfor tok jeg ei sleiv fra kjøkkenet.
Jeg tenkte: "Håper ikke at jeg trenger å bruke denne.
Håper ikke at dere gjør meg så liten at jeg må bruke sleiv til å onanere nå.
Håper at dere respekterer meningene mine nok til at jeg ikke trenger å runke
under en høytidsdag vi ikke vet noe om."
Jeg satte meg ved spisebordet og la sleiva under låret.
Jeg tok én liten snurr og beholdt konsentrasjonen.
"Ingen vet hva som foregår."
Jeg vet ikke hva som skjedde etterpå.
Jeg vet ikke om jeg fikk blackout, eller...
Jeg mista tråden, men så husker jeg at jeg våkna til mammas stemme.
Mamma var veldig søt og europeisk, helt motsatt av den jeg er.
Hun sa: "Chelsea. Chelsea. Nå må du åpne øynene dine."
Da tenkte jeg: "Å, herregud."
"Nå er det over." Jeg sparka ned sleiva på gulvet.
"Kom deg vekk fra meg, di jævla voldtektssleiv."
Da jeg åpna øynene, så jeg hele familien stå bøyd over meg
og se ned på meg med skam.
Bestefaren min klappa pappa på ryggen.
"Det var trist med den lille horedattera di, da."
Mamma sa: "Det der bør du gjøre alene på ditt eget rom."
Og jeg bare...
"Slutt å snakke!"
Min bror Roy reiste seg og sa: "Det der gjør hun hele tida!"
Den mest ydmykende dagen i mitt liv.
Etter det onanerte jeg ikke fra jeg var ni til jeg ble førti.
Ni til førti, selv med tamponger. Jeg hadde applikator.
"Hold deg unna meg. Du betyr trøbbel."
Da jeg var ti år gammel,
sa mamma at vi skulle fly fra New Jersey til California for å besøke besteforeldre.
Jeg vokste opp med Love Boat.
Alt var så romantisert. Jeg gledet meg til å fly.
Jeg hadde en liten Smurfine-koffert. Sko med lave hæler.
Jeg skulle fly med de to søstrene mine til California fra New Jersey.
Da vi gikk om bord, gikk vi gjennom første klasse.
Jeg stoppa og bare...
"Dette er nok min gjeng."
Mamma sa: "Det er det ikke. Gå helt bakerst i flyet."
Så forklarte hun meg at vi hadde seks barn i familien,
og at vi aldri ville få råd til å fly første klasse.
Jeg sa: "Snakk for deg sjøl, di kjerring."
Etter den turen var jeg mer motivert enn noen gang i livet ellers.
"Faen ta denne familien."
"Dere oppfostra meg, men nå må jeg bryte båndet til dere.
Hvis det er greit å fly økonomi, er vi ikke like."
Jeg var ti. Vi skulle til Martha's Vineyard. "Hva kan jeg jobbe med?"
Hvordan starte en bedrift?" Jeg var en gründer uten idéer.
"Kanskje jeg begynner med å selge limonade", tenkte jeg,
men det er det ikke nok profitt i. Jeg måtte selge limonade med alkohol.
"Jeg serverer gin, whisky og tequila. Noen må åpne sjappa med meg."
Søstera mi var utelukka, hun var mormoner. "Kom deg unna, vi er helt ulike."
Jeg gikk rundt og granska nabolaget i Martha's Vineyard.
Jeg gikk til hvert utleiehus og sa:
"Hei. Jeg heter Chelsea Handler og er ti år.
Jeg skal åpne limonadebod, men trenger forretningspartner.
Har dere andre tiåringer her jeg kan leke med?"
En familie sa ja. "Vi har en tiåring. Han heter Nelson."
De sendte Nelson ned trappa, og jeg begynte å manipulere ham med en gang.
"Kan du lage en god drink med whisky og brus? Kom igjen."
Nelson og jeg tjente 79 dollar
på første dag med salg av alkoholholdig limonade som tiåringer.
79 dollar var mye på den tida.
Mye. Når den første uka hadde gått, hadde vi tjent 359 dollar.
På å selge alkoholholdig limonade til foreldre og andre over ti.
Jeg hadde selvsagt noen prinsipper.
359 dollar for to tiåringer. Det var helt utrolig.
Jeg talte pengene. Lukta på dem. Bare...
Jeg teipa igjen sigareska med dem, sånn at pappa ikke fikk stjålet pengene.
Etter å ha tjent 359 dollar den uka, fikk Nelson sin andel.
Den var på 3 dollar og 59 cent.
Han var kjempefornøyd.
"Hold deg hos meg, Nelson, så skal jeg vise deg."
"Dette er mer penger enn jeg hadde fått ved å miste tre tenner på én uke."
Da forsto jeg at jeg var for moden for tiåringene.
Det var for mye kvinnelighet i meg. Jeg måtte klare meg selv.
Og kroppen min vokste seg til. Knoppene brista, ikke sant?
Det var på tide å få kroppen vekk fra gatene.
"Hva annet kan jeg gjøre? Sitte barnevakt, ja."
Det fins ingen regler for det.
Du kan være ti og være barnevakt for en på fire. Ingen bryr seg.
Jeg bytta kurs og ringte alle hoteller i Edgartown i Martha's Vineyard
og sa: "Dette er Chelsea Handler.
Jeg var ti for noen uker siden. Nå er jeg femten.
Jeg kan sitte barnevakt for opptil tre barn samtidig
for gjester som trenger barnevakt i siste liten.
Send dem til meg. Jeg har lang erfaring."
Den sommeren var jeg barnevakt for en 14-åring.
Jeremy. Han var på spekteret. Før noen visste om spekteret.
Det var noe med ham. Vi fikk kontakt. Foreldrene ville ikke ha med ham å gjøre.
"Jeg tar meg av Jeremy. Gå ut, dere."
Jeg hadde Jeremy, så tok det seg opp. Jeg fikk tre kunder til.
Jeg satt barnevakt for tre jenter fra Brookline i Massachusetts.
Tre søstre. Jeg var barnevakt fra klokka 6 til klokka 10.
Så fikk jeg en pause, før jeg måtte ta meg av Jeremy hver kveld kl. 18.
Mens jeg hadde fri,
siden jeg begynte å bli svært involvert i egne forretninger som 11-åring,
ble jeg veldig selvsikker. "Dette er kvinnelig styrke."
Jeg tjente penger. Trengte en pause.
Jeg gikk til en deli hver dag
på Main Street i Edgartown og kjøpte en bagel med smør,
en Twix og en Sprite.
Jeg tok en bit, en bit og en slurk.
Det var som et fortreffelighetens fantasifoster.
"Dette bare... Faen ta følelsen. Sånn her gjør bedriftseiere."
De tar lunsjpause alene, siden de er så slitne.
Da jeg kom dit, var det ei jente som jobba bak disken.
Hun het Martha McIntosh.
Se for dere Amy Winehouse som 11-åring.
Hun hadde ei stor høysåte og tjukk, svart eyeliner.
Jeg ble tiltrukket av henne umiddelbart. Hun hadde sett ting jeg ville se.
Jeg hadde aldri møtt noen som var raskere enn meg. Bare...
Jeg så med store øyne på Martha hver dag.
En dag ba hun meg endelig om å bli med henne hjem.
"Vil du bli med meg hjem etter skiftet mitt i dag?"
"Helt klart."
Jeg dro til Martha McIntosh,
og vi gikk forbi foreldrene hennes, som røyka en joint på verandaen.
"Nøyaktig den oppdragelsen jeg så etter."
På rommet ga hun meg en Corona. Hun sa: "Drikker du?"
Jeg bare: "Ja. Jeg er 11. Kjør på."
Dagen etter ga hun meg en sigarett. En Camel Light.
Hun ga meg en Corona. Jeg drakk den. Hun ga meg Camel Light-sigaretten.
Hun sa: "Røyker du?" Jeg bare...
"Martha. Helt siden jeg ble født på den jævla fødestua
har jeg lengta etter at noen skulle tilby meg en sigarett. Ja, jeg røyker.
Hva annet har du i ermet?"
Jeg dro til Martha hver eneste dag mellom skiftene mine.
Jeg var en utslitt barnearbeider, og...
Jeg dro hjem til Martha, og fredag den første uka,
så satt jeg der, røykte Camel og drakk Corona.
For første gang i livet følte jeg meg levende.
Endelig hadde jeg en alliert.
Så sa hun: "Vil du gå inn i skapet og dra ned buksene dine?"
Jeg bare: "Helt klart. Hva nå?"
Vi gikk inn i Martha McIntoshs skap.
Jeg dro ned buksene, og så slikka hun meg i 15 minutter.
Jeg kunne ikke tro at det var sant.
Herregud, liksom.
Jeg satt der og drakk Corona og røyka sigaretten min.
Som en annen Matthew McConaughey. Jeg bare: "Greit, greit!"
Jeg elska Martha. Vi kom så nær hverandre.
Ikke sant. Jeg dro dit hver dag. Hun slikka meg. Fantastisk.
Da jeg kom hjem, sa søstera mi, jomfrua:
"Hver gang du kommer hjem fra Martha McIntosh,
stinker det alkohol og sigaretter av deg. Hvem vet vel hva som foregår der?"
Jeg bare: "Du får aldri vite hva det er som foregår der."
Hun fortalte det til pappa. "Hver gang hun kommer hjem, lukter hun alkohol og røyk."
Pappa sa: "Hun virker mye lykkeligere."
Så var sommeren på hell. Jeg var hos Martha hver dag.
Sommeren var på hell, og vi var i skapet hennes.
Hun slikka meg.
Jeg drakk opp ølen og røyka ferdig.
Hun så opp på meg og sa: "Nå er det din tur."
Jeg så meg rundt. "Er det noen andre her? Hvem er det du snakker til? Hæ?"
Så forsto jeg hva som skjedde. Utvekslinga vår.
Jeg måtte ta en avgjørelse der og da.
Jeg stumpa røyken og trakk på meg buksene. "Hyggelig, Martha. Lykke til med alt.
"Det blir for faen aldri min tur."
Det føltes kaldhjerta. Det var min første elsker, som jeg måtte forlate sånn.
Fordi hun ville ha gjensidighet.
Jeg husker da jeg kom tilbake til New Jersey den høsten.
Hun var liksom min første elsker. "Håper det går bra. At hun ikke tar selvmord."
Da jeg kom tilbake neste år og var 12,
dro jeg rett til delien, som en ansvarlig ekselsker,
for å se om det gikk bra med min første elsker.
Jeg så henne fra andre siden av rommet bak disken med... hva enn det heter.
Kjøttskjæreren.
Jeg så at hun hadde fått tannregulering i løpet av vinteren.
Jeg tenkte: "Noen kom seg vekk i grevens tid, du."
"Nei takk."
Men forholdet og bedriften min gjorde at jeg følte meg kvinnelig.
Jeg var bare 13 år. Jeg var 12, og neste sommer 13.
Jeg kunne fokusere. Ingen elsker. Kunne fokusere på bedriften.
Jeg hadde spart 7800 dollar innen jeg var 13.
Jeg kom hjem som 13 år gammel jente,
og da sa mamma at vi skulle fly til California igjen.
For å besøke besteforeldrene mine. Pappa... Bestefar var dårlig.
Denne gangen reiste jeg sammen med de to idiotbrødrene mine, Glen og Roy.
"Ikke tenk på billetten min", sa jeg. "Jeg tar meg av den denne gangen."
Jeg gikk til et reisebyrå i gata vår og kjøpte min første førsteklassebillett.
Rått!
Jeg sa det ikke til noen, for jeg gleda meg sånn
til å se mine brødres ansiktsuttrykk.
Det var som julaften i tre...
Jeg gleda meg sånn til å se ansiktsuttrykkene deres.
Vi gikk om bord på flyet, jeg fant setet mitt og...
Nå hadde jeg ny koffert. Jeg hadde lave sko med hæler.
Jeg la den lille kofferten i hattehylla,
fant setet mitt, 2C,
satte meg ned og så på Roy og Glen. "Ses når vi har landa, fitteunger."
Det var helt strålende.
En time ut i flyturen kom brødrene mine inn i førsteklassekabinen.
Vet ikke hvordan de kom seg gjennom den gardina.
Jeg satt og drakk champagne. Jeg feira.
Plutselig så jeg to ansikter. Begge sto der som idioter.
"Det kan du ikke gjøre, Chelsea." "Hva kan jeg ikke gjøre?"
Du kan ikke kjøpe førsteklassebillett og ikke gi den til mamma eller en av oss."
"Hvor gamle er dere?"
Min bror Glen sa: "Jeg er 23."
Og min bror Roy sa: "Jeg er 24."
Jeg sa: "Til sammen er dere 47 år gamle,
men jeg har fått mer fitte enn dere to til sammen.
Gå bakerst i det jævla flyet igjen. Vi ses etter at vi har landa."
Og derfor har jeg ingen datter.
Jeg har ingen kåt 11-åring som må slikkes hvert 15. minutt
og forlanger å fly første klasse. Det trenger jeg faen meg ikke.
Ingen hund du redder tvinger deg til å bli med dem til psykolog
eller tar deg på ting du gjør.
Hvis hundene dine... Jeg har et aktivt rusliv. Hvis...
Hadde barna mine kommet seg inn i dopskuffen min,
hadde det vært alvorlig.
Kommer hunder seg inn i dopskuffen din, er det mindre alvorlig.
De overlever. Det verste du kan gjøre mot en hund med tanke på dop,
hva er det, liksom?
"Det hadde vært verre om jeg ikke fikk deg, så kom over det."
Sist hundene mine Bert og Bernice var dopa,
nå lever de ikke lenger, da, men det er ikke på grunn av dop...
De var de siste hundene jeg hadde som ble dopa.
Dette var i begynnelsen av koronatida.
Søstera mi, Simone, sa...
Hun foreslo å dra til Maine under koronasommeren.
"Nå drar vi til Maine."
"Der er det mye mindre folk. Vi leier et stort hus. Ingen plager oss der.
Ingen regler om to meter avstand, og her er det bare irriterende.
Vi drar bare. Jeg sender lenker til hus. De er gamle, altså.
Som om de ble bygd ved århundreskiftet."
Jeg klikka på lenka og tenkte: "Hvilket århundre?
Det ser ut som plantasjehus." "Det er et svært republikansk område.
En republikansk enklave i Maine." Jeg sa: "Kult. Vi drar, for faen."
Ingenting gjør meg våtere nedentil enn å gjøre ugagn i en republikansk enklave.
Ingenting.
"Vi drar. Jeg skal ha sex med alle svarte og asiatiske venner.
Vi har analsex på plenen dagen lang, mens vi hyller det jævla flagget deres."
Jeg hadde voldsom drivkraft da.
Det var da Andrew Cuomo var aktuell, ikke sant?
La meg ta dere med tilbake til tida da vi ble skreket til
hver morgen på riksdekkende TV
av denne sinte, italienske kjøttbolle-med-saus-landgangen.
Han skreik og spytta. "Gå med munnbind!"
Jeg ville være munnbindet hans. Jeg ble tiltrukket. Jeg elsker...
Jeg var nøden etter ekte lederskap. "Jeg vil bli sammen med ham.
Jeg vil bli førstedame i New York."
Jomfrusøstera mi, hun kjedelige, sa: "Du blir aldri førstedame i New York.
Du er en for stor risiko for enhver politiker." Jeg bare...
Alle ble forelska i ham. Alle kvinnene sa at de elska ham.
Jeg ble konkurranselysten, ikke sant? Korona fikk fram det verste i oss.
"Jeg må få et forsprang. Jeg er kjendis. Jeg kommer på noe."
Jeg ringte forleggeren min og sa: "Få meg med på The View."
Vedkommende sa: "OK."
Jeg ble med på The View via Zoom, det var jo korona.
Jeg satt på Zoom med Whoopi og Joy Behar,
og de spurte meg om karantenen min. Jeg bare "bla, bla, bla".
Helt til slutt sa jeg: "Mine damer, jeg vil ikke legge på
før jeg har fått erklært at jeg gjerne vil penetreres
av guvernøren i New York."
Joy Behar sa: "Chelsea, da." Jeg bare: "Hold smella, for faen, Joy.
Jeg trenger ikke tilbakemelding nå."
Hvis jeg bare fikk det ut på eteren, ikke sant? Jeg la på. Jeg bare...
Jeg så på hundene mine. "Nå må vi bare vente."
Tre dager gikk.
Tre dager. Så ringte telefonen. Det var ukjent nummer, så jeg svarte ikke.
Meldinga var helt utrolig.
Meldinga: "Hei, Ms. Handler.
Dette er Andrew Cuomo. C-U-O-M-O.
En liten fugl fortalte meg at noen er forelska i meg.
Dette vil jeg utforske mer.
Nummeret mitt er 917-la-la-la-la-la-la."
Så sa han "ciao".
Jeg holdt meg på vagina og bare "herregud".
Jeg var ikke ferdig med meldinga før jeg satt i bilen på vei til bestevenninna mi.
Hun sto inne, jeg sto utenfor vinduet, på grunn av jævla korona og tometeren.
Jeg spilte av meldinga fra mobilen,
som John Cusack i Say Anything...
"Jeg skal knulle med guvernøren! Guvernøren vil knulle meg!
Jeg skal bli førstedame i New York!"
Det var fantastisk. Så ringte han meg. Vi snakka sammen i 45 minutter.
"Herregud, dette er på alvor." Ikke sant?
Så lufta jeg idéen om å kanskje komme til Maine den sommeren,
jeg kunne jo kanskje komme innom guvernørboligen i Albany.
"Vi kan spise koronavennlig utendørs skråstrek analsex. Hva enn du liker."
"Det er jeg veldig interessert i." "Hva må jeg gjøre?
Må jeg i karantene før vi møtes?"
Han sa: "Karantene-schmarantene."
"Interessant vri", sa jeg.
Da det ble virkelig og jeg visste at jeg kom til å knulle med guvernøren...
Alle snakka om Nipplegate. Om han hadde brystvortepiercing.
Jeg visste at han ikke hadde det. En heterofil hvit mann på 64.
Han hadde ikke tæl nok til det.
Men jeg var nysgjerrig på brystvortene, så jeg zooma inn
på bilder av ham på Instagram. Det var noe med brystvortene hans.
De hang i veldig sørlig retning.
Et sånt uvær hadde jeg aldri stått overfor.
Storesøstera mi sa: "Ta den bakfra. Mye tryggere.
Det er pandemi. Du trenger ikke se på brystvortene.
Jeg fikk kalde føtter nå.
"Du er da vel for faen meg patriot?"
"Jeg er det. Jeg vil være det. Det er bare mye på en gang."
Vi leide huset i Maine og dro dit. Jeg sendte ham meldinger.
Jeg var med hele familien og venner.
Vi hadde et stort hus ved vannet som ble bygd gud vet når.
Jeg sendte ham meldinger. Bilder av meg selv på brett i vannet.
Plutselig slutta han å svare.
De første dagene prøvde jeg å overbevise meg selv om at det ikke var over.
"Nei da. Han er guvernør. Travelt opptatt."
Den tredje dagen sa jeg til søstrene mine, Shoshanna og Simone:
"Jeg har ikke hørt fra Cuomo siden jeg kom til Maine.
Søstera mi, jomfrua, sa: "Det var det jeg sa. Han kan ikke knulle deg.
Noen i administrasjonen fant ut av denne lille flørten
og satte en stopper for den.
Han kan ikke rope at hele landet må holde to meters avstand
og knulle en av verdens mest høylytte mennesker.
Det går bare ikke."
Den andre søstera mi sa: "Send ham én melding til."
Neste morgen var jeg ute i bikini på en Vespa.
Jeg hadde munnbind og hjelm og solkrem overalt.
Bare for å vise ham at jeg var trygg.
Helt til slutt dro jeg ned toppen, jeg var toppløs i bikini,
og min bror Roy tok bildet.
Min søster Simone kom ut og så det.
"Hva faen gjør du? Det er broren din!"
Men nå var jeg så desperat.
Jeg hadde blitt avvist av ham, men var så desperat.
Tanken på et toppløsbilde av Chelsea Handler
som gikk til hans iPhone eller Andrew Cuomos iPad
og til det store morgenmøtet om korona
på nasjonalt nivå, gjorde meg så lykkelig.
Jeg ville bare gi landet en gave.
Da jeg skjønte at han ikke svarte, at det ikke ville skje,
så sank det inn. Da følte jeg meg nedslått.
Single folk var redde under korona.
"Hva om vi aldri blir penetrerte igjen?"
Det var fælt at jeg ikke tok med meg hundene mine til Maine.
Jeg satt med søsknene mine. Sa: "Jeg er veldig deprimert.
Jeg har blitt avvist, og har ikke hundene mine.
Vet ikke hvordan jeg får dem fra California. De kan ikke fly.
Det gjør jeg ikke."
Min bror Roy sa: "Tut, tut, sier toget."
Søstera mi Simone sa: "Glem det. Vi finner ut av det."
Etter 20 minutter kom hun ned og sa:
"Jeg har funnet et par som kan kjøre hundene fra California til Maine,
og de er her om 48 timer."
"Er det troverdig, engang?"
Jeg visste ikke om det kunne skje, men når jeg får svar jeg liker, spør jeg ikke.
"OK, flott."
Det var mandag kveld kl. 19.15.
Onsdag kveld klokk 19.30 kom paret til huset jeg leide i Maine.
Bert og Bernice ramla ut av ei lita luke bak i bilen deres.
Jeg var så takknemlig. Alle hundeeiere
vet nøyaktig hvor takknemlig jeg var da jeg så dem. Jeg løp inn i leiehuset.
Broren min lagde mat på kjøkkenet. Jeg tok to drinkglass, en flaske Belvedere
og begynte å lage takkedrink til dem.
Broren min sa: "Hvem er de til?" "Til paret som kjørte Bert og Bernice.
En takkedrink."
"Ikke lag mer enn én runde til dem."
"Hvorfor ikke? Hva er problemet ditt?"
"Se på meg, Chelsea.
Alle som har kjørt
fra California
til Maine
på 48 timer
går på metamfetamin."
Jeg tok med drinkene og takka dem.
De sa: "Beklager. Vi kan ikke ta mer enn én drink.
Vi må være i Florida før midnatt."
Jøss.
De to neste dagene gikk hundene mine Bert og Bernice rundt
og deisa inn i surfebrett, slo seg i hodet.
Helt likeglade. Jeg så på dem: "Hva er galt med smårollingene mine?"
Min bror Roy sa: "Hva som feiler dem?"
"Se på Bert. Han har gått inn i det samme treet tre ganger."
"Hva som feiler hundene dine? Du har nettopp sendt dem
på en høyhastighets...
metamfetamin...
biljakt over hele landet
siden en guvernør ikke ville knulle deg under en global pandemi.
Nå er de på avrusning for metamfetamin. Det er det som skjer."
"Takk Gud for at du aldri fikk barn."
Jeg bare: "Jeg er så lei av å bli fornærma for oppdragerstilen min.
Prøv å oppfostre to hunder med én inntekt.
Så fikk jeg melding fra Barbara Bush. Vår tidligere presidents datter.
Tvillingene Jenna og Barbara. De er venner.
Jeg møtte dem på Glamour Women of the Year-utdelinga
for mange år siden i New York. Jeg var med to søstre. De var søstre.
Vi hadde det til felles. Jeg kaller dem "sissy".
Det er enklere å kalle alle kvinner det, da trenger du ikke å huske navn.
Jeg fikk melding fra Barbara Bush. "Vi hører at du er i Biddeford Pool,"
der jeg var i Maine, republikanerenklaven.
"Vi hører at du er her. Vi er like ved. Vi vil hilse på."
"Selvsagt, sissy. Kom hit."
Barbara Bush kommer kjørende ned den bratte veien til huset vi leier.
Hun kommer ned, så ser jeg to livvakter bak henne.
Så kommer den tidligere førstedamen Laura Bush. Jeg bare...
For mange republikanere.
Heldigvis var det korona. "Stå to meter unna. OK."
Vi gikk rundt, og jeg tok dem med ut på balkongen.
Vi så på havet fra terrassen til huset.
Laura Bush, den tidligere førstedamen, har smilehull. Elsker det.
Hver gang jeg ser sånne, tenker jeg at de er uskyldige.
Jeg hadde gjort meg elendig i en jury. Basert alt på utseende og smilehull.
Min bror Roy kom ut på verandaen
og så Laura Bush, tidligere førstedame. "Du ser kjent ut."
Da de dro, sa min venn Barbara Bush: "Å."
Jeg sa: "Vi trener pilates hver morgen ute."
På den tida var hun nygift. "Ja, vi kommer hver morgen framover."
De begynte å komme. På den tida snakka alle om pickleball.
Korona har skylden for pickleball.
Vi måtte ikke høre om pickleball før korona.
Pickleball. Ikke noe jeg kan ta seriøst.
Når folk maser om pickle... Det er ikke ordentlig trening, OK?
Så hold kjeft, for faen.
Du brenner flere kalorier
på å dytte en pickle opp i ræva på pickleballbanen enn å spille pickleball.
Pickleball og Burning Man. Vil ikke høre om det heller.
Jeg lar meg ikke omvende.
Burning Man er masse rikinger som prøver å dele for første gang.
Alle snakker om pickleball,
og Barbara Bush sier: "La oss ha pickleballturnering på Kennebunkport."
"Handler-familien mot Bush-familien."
Jeg sa: "Det er vel og bra, men nei. Jeg drar ikke til Kennebunkport.
Jeg vil ikke bli sett med faren din.
Jeg stoler ikke på meg selv rundt faren din. Jeg får utbrudd.
Og jeg er like overraska som alle andre når de skjer.
Jeg vet ikke når jeg langer ut,
og når jeg gjør det, blir jeg også redd.
Jeg vil ikke gjøre det hjemme hos noen.
Være slem med faren din eller konfrontere ham med hva som helst."
"Slapp av, sissy. Jeg skal sørge for at daddy får massasje."
"Ikke kall ham daddy."
Det er ikke min daddy.
Vi drar ikke. Familien, jomfrusøstera, sa: "Ikke ta fra oss muligheten.
Vi vil til Kennebunkport, OK?
Ikke ta fra meg denne muligheten på grunn av det politiske tullet.
Ta dop og undertrykk personligheten."
Søstera mi sa: "Ta to. Hun har rett. Ta to."
Min bror Roy sa: "Hun trenger fire for å roe seg ned,
og da blir hun nesten stum."
For å bli med til Kennebunkport måtte jeg ta fire 40 mg THC.
40 milligram.
Ja. Og jeg bare. Det... Jeg...
Jeg forstår at dop ikke passer alle. De passer meg.
Vi har en fin avtale. Vi kommer kjempebra overens.
Er jeg nykter, har jeg nesten en altfor stor fordel.
Jeg tok 40 mg THC. Vi dro til Kennebunkport.
Vi var på pickleballbanen. Jeg hadde på meg visir og short.
Jeg så ut som ei traktorlesbe.
Jeg var høy som en skyskraper med store, tykke solbriller,
og vi var på pickleballbanen.
Jeg gjorde ingenting. Det må man ikke i pickleball.
Du bare står der.
Vi hadde ikke vært på banen i mer enn 30 sekunder da jeg hørte stemmen
til tidligere president i USA. Han sa: "Å.
Jeg hører at den morsomme dama er her."
Jeg var så høy. Jeg bare: "Å nei. Skulle ikke daddy få massasje?"
Jeg så på søstera hans, den jeg stoler på.
Hun sa: "Det er ham. Hold kjeft. Ikke snakk."
Jeg bare...
Jeg så bort. George W. Bush kom mot meg med åpne armer.
Han sa: "Kom hit!" Jeg bare: "Kom deg til helvete unna!"
"Det er en pandemi på gang! Hold avstand!"
Han bare: "Hva?" Jeg bare: "Pandemi.
Jeg vet at du er alene på øya, eller hva faen dette er for noe.
Så kom min bror Roy av banen,
så på presidenten og sa: "Du ser veldig kjent ut."
Kjempeflaut, ikke sant.
"Jeg vil vise deg kunstsamlinga mi. Jeg er maler. Jeg har malt masse."
Jeg bare. "Vet det, jeg... Jeg vil ikke bli med deg."
Jeg var så høy. Jeg ville bare at det skulle være over.
Han tok meg om armen. "Kom igjen. Hva er du redd for?"
Barbara Bush sa: "Bare bli med daddy, sissy."
Jeg bare: "Slutt å kalle ham daddy, for faen!"
Vi gikk inn i huset. Det var bare ham og jeg.
"Hva er det som foregår? Hvorfor er denne ettermiddagen så lang? Når...
Når er dette over?"
Han viste meg sitt første maleri. Og jeg kan ikke mye om kunst.
Jeg er en filister, og føler meg ikke tvunget til å late som noe annet.
Jeg sier ikke "jeg vet". Jeg gjør ikke det.
Det er fint at kunst fins, altså. Det er som et dynetrekk. "Takk."
"Takk for at du er her. Trenger ikke livs- historien din. Er ikke så interessert."
Da jeg så på det første maleriet, prøvde jeg å komme på noe å si
om et maleri, liksom. Jeg bare: "Å."
Han sa: "Ta av deg solbrillene. Sånn at du ser maleriet."
Helt på refleks ble jeg veldig ærlig. "President, jeg er høy som en skyskraper.
Jeg sier det fordi jeg respekterer embetet."
Og han:
"Ja, jeg er det." Så gikk vi opp.
Det var tre avsatser, tre ulike trapper.
Alle maleriene hang langs avsatsene eller trappene, da.
Da vi kom til siste maleri, tenkte jeg at jeg jo måtte si et eller annet.
Jeg bare stirra på det og sa:
"Malinga er så...
tykk."
Søstera mi, Simone, sa: "OK! Nå må vi gå!"
Hun sto nederst i trappa, hun hadde fulgt etter.
"Takk Gud", tenkte jeg. Hun hadde aldri latt meg være alene med ham.
Jeg ville også komme meg ut før jeg endte opp med å suge Dick Cheney.
"Hva er det neste som skjer, liksom?"
Før jeg gikk, sa jeg: "Herregud. Kan vi ta en selfie sammen?"
"Selvfølgelig." Jeg tok en selfie med George W. Bush og meg.
Jeg løp ned, satte meg i bilen med broren og søstera mi
og sendte bildet direkte til Andrew Cuomo.
"Bra nok for en president, ja, men ikke bra nok for en guvernør?"
Seks måneder senere kom det fram at Andrew Cuomo var en overgriper
og antasta alle på arbeidsplassen. Selvfølgelig gjorde han det.
Han antasta jo oss alle på TV på daglig basis. Jeg elska det, altså.
Så ringte jomfrusøstera mi meg.
"Interessant hvordan du kommer deg ut av slike situasjoner.
Du kunne ha deita Andrew Cuomo. Da hadde du vært kansellert nå."
Jeg sa: "Du høres skuffa ut."
Hun sa: "Tenk på alle gangene du kom nær en lei situasjon.
Det er nesten som om vår avdøde mor fra himmelen
beskytter deg og sørger for at du ikke roter til livet ditt.
Husker du Martha McIntosh da hun fikk tannregulering?
Du kom deg ut av det i grevens tid også.
Nå skjer det igjen. Du kom deg unna.
Du tok ikke noen avgjørelse om det, det bare skjedde."
"Det var en interessant måte å se det på", sa jeg.
"Tror du det er det mamma bedriver tida med i himmelen?
Å kukblokkere meg her nede på jorda?"
Hun sa: "Tenk på Bill Cosby. Tenk på det."
Jeg hadde glemt Bill Cosby.
I 20-åra opptrådte jeg på Borgata Casino i Atlantic City. Bill Cosby også.
Vi var på scenen i to kvelder hver.
Etter den første kvelden gikk jeg gjennom kasinoet da kasinosjefen kom bort.
"Bill Cosby har lyst til møte deg på hotellrommet sitt klokka 15.00."
"Jeg kommer, for faen."
Jeg hadde en sikkerhetsvakt med meg og han som hadde åpningsnummeret mitt.
Vi gikk til Bill Cosbys rom. Klokka var 14.50.
Jeg er alltid tidlig ute, siden ingen henta meg på skolen.
Jeg venta. Nøyaktig klokka 15 banka jeg på døra. Bill Cosby åpna.
Jeg forguda Bill Cosby i oppveksten.
Jeg ville at faren min skulle være like profesjonell som Bill Cosby.
At faren min skulle ha gynekologipraksis i kjelleren. Ikke sant?
Med en svingende kjøkkendør, ha ren genser på.
Pappa hadde aldri vært seig nok til å ta alle gradene man trenger som gynekolog.
Han ville vært mer en bondegynekolog. Men jeg ville være del av den familien.
Søster til Rudy og Vanessa,
og knulle vettet av broren min Theo. Det var det jeg ønska meg.
Bill Cosby ville treffe meg, han visste hvem jeg var.
Aner dere hvor meningsfullt det var da, før vi visste det vi vet om Bill Cosby nå?
Jeg gleda meg til at han skulle åpne. Han hadde det store gelépuddingsmilet.
Han åpna døra, jeg så på ham og han så på meg.
Jeg hoppa rett i armene hans. Jeg bare: "Pappa, jeg er hjemme."
Vi holdt hverandre en god stund.
Til slutt slapp han taket.
Så åpna døra seg og avslørte at jeg sto der med to menn han ikke hadde sett,
og da gikk uttrykket hans fra gelépuddingsmil til bistert oppsyn.
Den gang visste jeg ikke hva som foregikk.
Nå vet jeg at han tenkte: "Har jeg nok Rohypnol til alle de her?"
Vi gikk inn på Bill Cosbys rom og satte oss ned.
Han hadde en gedigen, palassaktig presidentsuite.
Jeg satt der med åpningsnummerfyren og sikkerhetsvakta mi.
Han begynte å lange ut mot han som åpna for meg.
Bill Cosby fortalte ham at han aldri blir noe når han åpner for ei dame.
Først tenkte jeg "hva er dette, er det..." Ikke sant.
"Er dette skjult kamera? Hva..."
Men så skjønte jeg at han var giftig og slem.
Jeg var ei ung dame, visste ikke hvordan jeg forsvarte meg.
Men jeg måtte forsvare kompisen min.
"Vi må reise oss. Dette er forferdelig. Hva er det han driver med?
Vi gikk ut av rommet. Jeg glemmer det aldri. Vi var så...
Det føltes helt jævlig, ikke sant?
Vi klarte ikke å si noe til hverandre.
De sier alltid at man ikke skal møte idolene sine.
Jeg har bare hatt to idoler.
Woody Allen og Bill Cosby.
Så sprakk nyheten rundt seks år senere
om at Bill Cosby hadde dopa ned alle kvinner som kom til hotellrommet hans.
Jomfrusøstera mi ringte meg igjen. "Nå vet vi hvorfor Bill Cosby
var i så dårlig humør den dagen."
Jeg sa: "Lite vet Bill Cosby om at den pillen overhodet ikke hadde virka på meg."
Takk, New Jersey! Takk for et morsomt show!
Takk!
Takk, folkens!
Takk! Takk, takk.
Takk, folkens! Takk!
Takk, folkens!
Tekst: Fredrik Island Gustavsen