Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Primiți-o cum se cuvine
pe Chelsea Handler!
CHELSEA HANDLER: SENTIMENT
Doamne!
Bună, New Jersey!
Bun venit!
Încerc să identific invitații mei homosexuali în mulțime.
Bună!
Bărbații? Bine.
Ești hetero. Îți văd ținuta.
Dar tu ești gay.
Mulțumesc și bun venit. Mersi că ați venit.
Unde sunt ceilalți homosexuali? Ați fost deja segregați?
Bine, mulțumesc. Am atât...
Trebuie să le mulțumesc pentru carieră femeilor și bărbaților gay.
Mulțumesc.
Vreau și să-i menționez în special pe bărbații gay
pentru toate contribuțiile pe care le-ați adus societății
care trec neobservate și subapreciate.
Vă amintiți când a apărut variola maimuței?
Normal că nu. Știți de ce?
Pentru că toți homosexualii s-au dus și s-au vaccinat până în 30 de zile
așa că noi, restul, heterosexuali, n-am avut de-a face cu variola.
Asta au făcut pentru comunitățile noastre.
M-am entuziasmat când a apărut variola maimuței.
M-am entuziasmat pentru o nouă pandemie. Noi parametri, reguli.
Îmi amintesc că CDC-ul a zis la televizor într-o dimineață
că cele două moduri de a evita contractarea variolei maimuței
sunt A, evitarea penetrării anale.
De parcă ți se strecoară pe furiș la bancă.
„Vai de mine!”
Și B, evitarea folosirii la comun a prosoapelor.
Dacă faceți sex anal, împărțiți un prosop, tâmpiților.
Dar n-a trebuit să mă interesez despre variola maimuței
după ce au făcut bărbații gay pentru țară.
Sunt patrioți, iar eu îi apre...
Au scăpat de variola maimuței așa de repede
încât mi-am dat seama că ratam
penetrarea anală.
„Dacă-s așa entuziasmați să reînceapă ceva, vreau să încerc.”
Ghiciți ce? Penetrarea anală nu mai e doar pentru homosexuali.
E la modă și poate vreți să încercați.
E ca o cursă cu obstacole la început, dar nu se știe niciodată.
Speranța mea în seara asta e ca cuplurile care sunt împreună de mult timp...
Ați făcut sex anal?
Bine.
Speranța mea în seara asta e ca cuplurile mai noi, mai vechi
să meargă acasă, să se privească și să-și zică:
„Să facem anal și să ne gândim la Chelsea Handler!”
Vreau asta.
Pentru cei care sunt începători și neînsoțiți,
dar pe care-i interesează și să fie penetrați anal diseară,
vreau să aveți o strategie, bine?
Trebuie să alegeți un mascul mediu spre mic.
Nu puteți face asta cu 50 Cent.
Cu Jo Koy poate, dar nu cu 50 Cent.
Celălalt avantaj al penetrării anale
e că există 90% șanse să nu rămâneți gravide
și ador șansele alea.
Am un prieten care a zis: „Nu vei avea un copil.”
„O să mori singură.”
Sper.
Credeți că vreau să trag o grămadă de copii nevinovați după mine?
Copilul pe patul meu de moarte: „Mami, nu pleca!”
Imediat ce primesc diagnosticul cu vreo boală ușoară,
îmi rog traficantul meu preferat
să mă tranchilizeze în spatele unui hambar ca pe un cal, la naiba, bine?
Nu mai încerc să stau pe aici.
Lumea crede că urăsc copiii. Nu urăsc copiii.
Dacă vreți, ia-ți unul! Baftă cu asta!
Nu-mi pasă. Nu-i vreau atât de aproape de mine tot timpul.
Nu vreau copii nu pentru că-i urăsc.
Doar pentru că întreaga teorie despre copilărie e așa de insultătoare!
M-am enervat când m-am născut.
Țin minte nașterea mea.
Îmi amintesc că ieșeam din Pikachu-ul mamei mele.
Țin minte niște lumini strălucitoare peste tot
și cum cineva m-a lovit peste fund,
și mă gândeam: „Glumești?”
Apoi m-am dus acasă, la familie,
și erau deja alți cinci copii acolo.
Îmi amintesc că mi-am privit părinții și am zis: „Cine naiba e șeful aici?”
„Am zestre?”
„Cum naiba să-mi depășesc condiția socială de rahat?”
Am avut o problemă imediat.
Am crescut cu The Brady Bunch, ca mulți dintre voi, nu?
Cu cei șase copii, mama, tatăl
și apoi menajera, Alice.
Am zis: „Unde naiba e Alice a noastră?”
Nu-mi suportam familia.
Nu-l suportam pe tata. Era un nemernic.
Mi-am dat seama imediat.
Eram într-un corp de bebeluș, dar mă simțeam ca o femeie.
Mă simțeam femeie.
De parcă voiam să deschid o afacere. Catering sau ceva.
Iar eu și tata ne-am certat de când eram mică.
Nu suntem pe aceeași lungime de undă.
Apoi, când aveam cam șapte ani,
a zis: „Trebuie s-o ducem la Disney World sau așa ceva,
ca să vadă cum se comportă alți copii.”
„Lipsește ceva. Ceva e-n neregulă cu ea.”
Așa au decis ai mei să ne ducă la Disney World
când aveam șapte ani, așadar urma să luăm...
Tata vindea mașini rulate.
Asta însemna că vom conduce din New Jersey până în Florida
în duba de violator albastră cu alb a tatălui meu.
Fără rezervări la motel sau hotel.
Tata nu se gândea niciodată la așa ceva.
Oprea la orice Econo Lodge sau când suna alarma Alert.
Opream, de exemplu, la un Holiday Inn Express.
Și scria cu litere mari din neon: „Fără camere libere.”
Și tata cobora din mașină cu entuziasm.
Apoi coboram din mașină după el: „Stevie Wonder!”
„Ai văzut semnul naibii?”
„Prostule!”
Nu-mi venea să cred incompetența părinților mei.
Apoi am ajuns la Disney World. Și aia e o farsă.
Doar niște bărbați maturi îmbrăcați ca niște șoareci.
Glumești?
Chiar și la șapte ani, căutam un bar.
Cel mai interesant lucru văzut la Disney World
a fost că mai era un băiat de șapte ani.
Fetele și băieții îmbătrânesc diferit, putea să aibă două luni.
Era cu fața în jos pe ciment la Disney World,
lovea cu picioarele și țipa, făcea o criză.
Țin minte ce am simțit.
Mă uitam la el și eram invidioasă.
Am zis: „Aoleu!”
„Avem voie să facem asta?
„Așa mă simt”.
M-am întors din călătorie după ce l-am văzut pe copil făcând criza.
Am zis: „Mă interesează mai mult asta.”
Apoi, eram la grădiniță sau în clasa întâi
sau la ce oi fi la șapte ani.
Și era un băiat, Aaron. Era pe terenul de joacă.
M-am întors din călătorie și l-am văzut la colț.
Stătea în colțul terenului de joacă și făcea:
„Futu-i!”
„Futu-i! Rahat!”
Iar dna Keenan, profesoara,
stătea în fața lui și era foarte de treabă.
Era foarte înțelegătoare.
Am mers acolo. Am întrebat: „Ce se întâmplă, dnă Keenan?”
„De ce Aaron are voie să vorbească așa?”
Ea a spus: „Aaron are sindromul Tourette.”
Eu am spus: „Aș vrea să am și eu asta.”
Și trebuie să înțelegeți, tata era împotriva mea.
M-a pus să citesc Anna Karenina de Tolstoi când aveam șapte ani.
A crezut că mă va feri de probleme.
Femeia aia se sinucide sărind în fața trenului
pentru că nu are iubit, știți?
M-a pus să citesc Moby Dick, adică 1.300 de pagini,
la șapte ani, și a trebuit să fac un raport.
Eu mergeam la școală, iar ei ziceau: „Humpty Dumpty stătea pe un zid.”
Și eu ziceam: „Care, din China sau Berlin?”
Veneam acasă la tata.
Ziceam: „Zi-mi chestii de proști! Nu am ce vorbi cu colegii mei.”
Am luat o carte despre Tourette de la bibliotecă.
Am citit-o în 30 de secunde.
„Îmi plac punctele astea.”
Am ajuns acasă și am zis: „Am sindromul Tourette.”
Și am așteptat. Am stat la masă.
Mama și tata venea de la non „slujba” lui de vânzător de mașini rulate,
care erau pe aleea noastră.
Și tata a venit acasă. Abia așteptam. Stăteam pe marginea scaunului.
Am stat la masă așteptând 40 de minute. Îmi...
repetând cuvintele nou învățate.
Tata s-a așezat în fața mea.
„Să te fut, nemernicul pulii! O sugi! Sugi pula!”
M-am uitat cruciș de două ori. Am făcut...
„Da, am și un tic acum, așa că dă-te înapoi, tâmpitule!”
Am avut somnul lin în noaptea aia.
Apoi, când aveam opt ani, mi-am rupt brațul.
A fost un moment cheie. Aveam o casă de vacanță în Martha's Vineyard.
Asta ne face să părem bogați. Nu eram.
Nu știu cum a luat tata casa aia. Sigur a furat-o de la cineva.
Dar mi-am rupt brațul și eram afară.
M-am împiedicat de câinele nostru, Muttley.
Când mi-am rupt brațul, mi-am văzut osul ieșind din...
Osul cotului era în afara brațului.
A venit fratele meu, Glen și m-a luat.
A zis: „Doamne, ești bine?” Și am zis: „Nu cred.”
„Asta e... Nici măcar nu știu.”
„Au asigurare? Ce facem acum?”
M-a ridicat și m-a dus la părinții mei.
Tata s-a uitat la osul care ieșea din braț și a spus: „Punem gheață.”
Îmi amintesc că eram sătulă.
Aveam opt ani. Am zis:
„N-am timp pentru asemenea șmecherii, bine?”
M-am uitat la mama și la tatăl meu și am zis:
„Cine naiba e șeful aici?”
„Voi nu sunteți buni nici de zeama oului.”
„Trebuie să merg la spital acum.”
M-am dus la spital cu fratele meu, Glen,
mi-au pus ghips și a fost palpitant.
Căci atunci am avut ceva fizic cu care să ameninț lumea.
Ghipsul era de aici până aici.
Nu mă mai simțisem așa de puternică. Ca o gladiatoare.
Am venit acasă și mi-am amenințat frații și surorile,
care-s mai mari.
Mi-au făcut pe plac, dar nu a contat.
Am simțit dominanță. Am zis: „Da.”
Am organizat masa la Martha's Vineyard, într-o seară de vară.
I-am spus fratelui meu: „Tu stai acolo și tu stai acolo!”
Apoi i-am spus lui tata: „Stai cu fața la perete!”
„Și gândește-te la ce ai făcut!”
Apoi m-am așezat,
am trântit ghipsul și mi-a lovit vârful Pikachu-ului.
Și am făcut „Au”!
A alunecat în jos, încă doi centimetri și am zis...
„Ce e zona aia?”
Am urcat în seara aia și am aflat exact ce era zona aia.
Veneam acasă în toamnă. Petreceam verile în Vineyard.
M-am întors acasă, la New Jersey.
Aveam opt ani, urma să împlinesc nouă,
iar prietena mea, Jodi Repati, a zis:
„Facem petrecere în pijamale la mine acasă, vineri seară, la 19:30.”
„Toată lumea o să vină și toate vom avea senzația.”
Nu știam ce era senzația, dar am zis că o să aflu.
„Nu particip cu echipa greșită. Știu să fiu cool.”
Am intrat, și nouă fete de opt ani
erau cu fața în jos în sacii de dormit,
făcând așa...
Am zis: „Să-i dăm bice!”
Nu mă mai săturam.
Am venit la petrecerea în pijamale la 19:30.
Și nu m-am ridicat din poziție până la 07:30,
când mama lui Jodi m-a bătut pe umăr și a zis:
„Scumpo, trebuie să pleci.”
Am plecat de la petrecerea în pijamale cu arsuri pe frunte.
Mi-era tare sete și eram deshidratată de la cât am transpirat în pijama.
Am întrebat: „Are cineva un Capri-Sun, vă rog?”
Și, când ești mică,
la opt sau nouă ani, te masturbezi, nu prea...
Nici măcar nu știi că te masturbezi.
Spui: „E minunat. De ce nu mi-a spus nimeni despre asta?”
Nu faci contact direct cu Pikachu-ul tău.
Vrei un material cu cât mai gros, cu atât mai bine.
Vrei tracțiune.
Vrei catifea cord sau un denim gros.
Sau ce e sub o barcă. O cârmă. Vrei o cârmă.
Vrei un zid.
Vezi un colț și te gândești: „O să te prind.”
Când nimeni nu-ți spune:
„Nu te mai masturba, scroafă nenorocită,”
nu crezi că mai știe cineva ce faci.
Așa că făceam asta tot timpul.
Veneam de la școală pe bicicleta cu scaun banană.
Acum știm la ce foloseau.
Era cu scaun banană.
Făceam mici comisioane cu familia mea falsă pe care o creasem,
pe care o duceam la lacrosse și volei.
Aveam doi „copii” falși,
Lucas și Siddiqa.
Doi tați diferiți, evident.
Îmi luam bicicleta cu scaun banană, intram într-o groapă
și o călăream 30 de minute.
Vecinul a sunat la mama: „Fiica dv. e în groapa noastră
din fața ferestrei din sufragerie de 45 de minute.”
Când am ajuns acasă, mama a zis: „Unde ai fost?” „Trafic.”
Mergeam la școală, mergeam la ora de matematică
și aveau birouri cu găuri,
cu deschideri
și aveam un penar Trapper Keeper în birou
și o riglă în penar.
Luam rigla și puteam mereu să dau o tură.
Îi spuneam „tură”. Îmi ziceam: „Am timp de o tură?” Și...
Luam rigla și făceam...
Pot să dau o tură și să rămân vigilentă. Adică...
Nu începeam să transpir. Ziceam: „Da.” Adică...
Așa că mereu făceam una. Făceam...
Apoi puneam rigla deoparte.
Și masturbarea ca adolescentă e ca masturbarea ca adult.
Dacă dai o tură, ai orgasm
și faci: „Ești dezgustătoare. Pleacă de aici!”
„Nu mă mai atinge!”
Și, după 30 de minute, zici: „Încă o dată!”
O făceam, credeam că-mi ajunge,
dar nu mă puteam abține. Nu mă mai săturam.
Așa că scoteam rigla din nou și apoi îmi ieșeam din minți
în timpul orei.
Până la sfârșitul orei, profesoara de matematică zicea:
„Șapte ori șapte.” Ziceam: „Patruzeci și nouă!”
A fost o perioadă umilitoare în care nici nu știam ce se întâmpla.
Apoi am luat cina de Ziua Recunoștinței cu familia,
cu cei șase frați și surori ale mele, incluzându-mă pe mine,
mama, tatăl meu și bunicii mei.
Dacă ești cel mai mic din șase copii, înțelegi
că nimeni nu te respectă.
Nu--mi respectau părerea despre politica internațională
sau despre ce se întâmpla în lume.
Iar Ziua Recunoștinței era de obicei plictisitoare.
Am luat un polonic din bucătărie.
M-am gândit: „Sper să nu trebuiască să-l folosesc.”
„Sper să nu mă faceți
să mă masturbez cu un polonic de Ziua Recunoștinței.”
„Sper să-mi respectați destul conversația
ca să nu fiu nevoită să mă masturbez
de o sărbătoare despre care nu știm nimic.”
Așa că m-am așezat la masă
și mi-am băgat polonicul sub coapsă.
Am dat o tură și am făcut: „Bine, rămâi vigilentă!”
„Nimeni nu știe ce se întâmplă.”
Nu știu ce s-a întâmplat după aceea.
Nu știu dacă am leșinat sau...
n-am mai fost pe fază,
dar îmi amintesc că m-am trezit și am auzit vocea mamei mele.
Iar mama era foarte drăguță și europeană
și diametral opusă față de ceea ce sunt eu.
Și a zis: „Chelsea.”
„Chelsea.”
„Vrem să deschizi ochii.”
Și în acel moment, am zis: „Doamne!”
„S-a terminat.”
Am lovit polonicul încât a ajuns pe podea.
„Dă-te de lângă mine, violator nenorocit!”
Am deschis ochii
și mi-am văzut toată familia,
cu capetele plecate,
se uitau în jos rușinați.
Bunicul meu îi freca spatele tatălui meu.
„Îmi pare rău pentru târfa de fiică-ta.”
M-am uitat la mama și mi-a zis: „E ceva ce vrei să faci
în intimitatea camerei tale.”
Și eu am zis...
„Nu mai vorbi!”
Fratele meu, Roy, s-a ridicat și a zis: „O face tot timpul!”
Cea mai umilitoare zi din viața mea.
Nu m-am masturbat,
nu mi-am atins propriul vagin de la nouă la 40 de ani.
De la nouă la 40, nici cu tampoane. Aveam un aplicator.
Am zis: „Nu te apropia! Mă bagi în belele.”
Când aveam zece ani,
mama ne-a spus că o să mergem cu avionul
din New Jersey până în California la bunici.
Am crescut cu Croaziera de lux, cu avioane.
Totul e idealizat. Abia așteptam să fiu în avion.
Aveam o servietă ca a Ștrumfiței. Aveam tocuri.
Zburam cu cele două surori ale mele în California din New Jersey.
Ne îmbarcam în avion și am trecut pe lângă clasa întâi.
M-am oprit și am zis...
„Ăsta pare a fi grupul meu.”
Mama a spus: „Nu e grupul tău. Du-te în spatele avionului!”
Apoi mi-a explicat încet că avem șase copii în familie
și că nu ne vom permite în veci zboruri la clasa întâi.
Eu am zis: „Vorbește pentru tine, japițo!”
M-am întors din călătorie mai motivată decât am fost în toată viața mea.
Am zis: „La naiba cu familia asta!”
Am zis: „Evident, voi m-ați crescut,
dar trebuie să rup legăturile.”
„Dacă zboară la clasa a doua, nu suntem pe aceeași lungime de undă.”
Aveam zece ani. Mergeam la Martha's Vineyard vara.
Mi-am zis: „Ce pot face ca femeie muncitoare?”
„Cum deschid o afacere?”
Mă simțeam ca o antreprenoare, dar nu aveam idei reale.
Mi-am zis:„Poate o să fac un chioșc cu limonadă,”
dar nu e suficientă marja de profit.
Am decis să deschid un chioșc cu limonadă cu alcool la zece ani.
Am zis: „Servesc gin, whisky și tequila.”
„Am nevoie ca cineva să deschidă chioșcul cu mine.”
Sora mea era mormonă în recuperare, n-a vrut.
Am zis: „Valea! Nici tu nu ești pe lungimea mea de undă.”
Am mers prin cartier în Martha's Vineyard
și am făcut promovare.
Mergeam la toate casele închiriate și ziceam:
„Bună, mă numesc Chelsea Handler. Am zece ani.”
„Deschid un chioșc cu limonadă și am nevoie de un partener de afaceri.”
„Aveți alți copii de zece ani cu care mă pot juca?”
O familie a zis: „Da, avem un copil de zece ani. Îl cheamă Nelson.”
L-au trimis pe Nelson jos și am început să-l prelucrez pe Nelson.
„Nelson, știi să faci un nenorocit de whisky cu sifon? Haide!”
Eu și Nelson am făcut 79 de dolari
în prima zi ca puști de zece ani cu un chioșc cu limonadă cu alcool.
79 de dolari a fost mare lucru.
Mare lucru.
La sfârșitul primei săptămâni, făcusem 359 de dolari
vânzând limonadă cu alcool părinților și celor peste zece ani.
Evident, aveam reguli.
359 de dolari ca doi copii de zece ani. Nu mi-a venit să cred.
Număram banii. Le simțeam mirosul. Făceam...
Aveam o cutie de trabucuri
și o lipeam cu bandă adezivă ca tata să nu mi-o fure.
La sfârșitul săptămânii, când am făcut 359 de dolari,
I-am dat lui Nelson comisionul,
care a fost 3,59 dolari.
A fost tare încântat.
I-am zis: „Stai cu mine, Nelson! Îți voi arăta calea.”
A zis: „Sunt mai mulți bani decât mi-ar da Zâna Măseluță pe trei dinți.”
Știam că-s mai matură decât ceilalți copii de zece ani.
„Am prea multă feminitate. Trebuie să ies singură.”
În plus, corpul mi se maturiza.
Iar mugurii mi se desfăceau.
Am știut că e timpul să-mi scot corpul de pe străzi.
Și am zis: „Ce mai pot să fac?”
„Aș putea fi dădacă.”
Nu-s parametri pentru slujba asta.
Poți să ai zece ani și să stai c-un copil de patru.
Nu-i pasă nimănui.
Am decis să-mi fac o altă afacere, am sunat la fiecare hotel din Edgartown
și am zis: „Bună, mă numesc Chelsea Handler.”
„Știu că aveam zece ani acum câteva săptămâni. Acum am 15.”
„Și pot fi dădacă pentru trei copii deodată
pentru oaspeții dv. care au nevoie de o dădacă urgent.”
„Trimiteți-i la mine, vă rog! Am foarte multă experiență.”
Am petrecut vara aia
ca dădacă pentru un băiat de 14 ani.
Jeremy.
Era autist. Înainte ca lumea să știe despre autism.
Știam că e ceva cu Jeremy. M-am conectat cu el.
Ai lui nu voiau să stea cu el.
„Mă ocup eu de Jeremy, bine? Voi ieșiți!”
L-am avut pe Jeremy, a crescut afacerea,
am mai avut trei clienți.
Eram dădaca a trei fete din Brookline, Massachusetts.
Trei surori. Eram dădaca lor de la 6:00 la 10:00 dimineața.
Apoi aveam liber, făceam o pauză
până stăteam cu Jeremy zilnic de la 18:00.
În timpul liber,
pentru că mă implicam mult în afacerea mea, ca fată de 11 ani,
căpătasem încredere.
Am zis: „E emanciparea femeilor.”
Am o afacere. Fac bani. Am nevoie de o pauză.
Mergeam zilnic la o alimentară
pe strada principală din Edgartown, și-mi luam un covrig cu unt,
un baton Twix și un Sprite.
Luam două îmbucături și o gură de Sprite.
Era ca o fantasmagorie a excelenței.
„Asta e... La naiba cu senzația!”
„Asta fac patronii de afaceri.”
Iau singuri pauza de prânz pentru că sunt foarte obosiți.
Când intram în alimentară, era o fată care lucra după tejghea
și o chema Martha McIntosh.
Și vreau să vi-o imaginați pe Amy Winehouse la 11 ani.
Avea o coafură ca un stup, era dată cu creion dermatograf
și m-a atras imediat.
Știam că văzuse lucruri pe care voiam și eu să le văd.
Și nu cunoscusem pe nimeni mai rapid decât mine.
Mergeam acolo zilnic ca să fac ochii mari la Martha.
Și apoi, într-o zi, m-a rugat să merg la ea acasă.
„Vrei să vii la mine acasă după tura mea de azi?”
Am zis: „Sigur.”
Și m-am dus acasă la Martha McIntosh,
am trecut pe lângă părinții ei, care erau pe verandă, fumau un cui.
„Ăsta e exact genul de parenting pe care-l căutam.”
Apoi am intrat în camera ei și mi-a dat o Corona.
A întrebat: „Bei?”
I-am zis: „Da.”
„Am 11 ani. Să-i dăm bătaie!”
A doua zi, m-am dus acolo și mi-a dat o țigară.
O țigară Camel Light.
Mi-a dat o Corona.
Beau Corona.
Mi-a dat țigara Camel Light.
A întrebat: „Fumezi?”
Am zis...
„Martha, din ziua în care m-am născut în camera aia de spital,
mor de nerăbdare să-mi ofere cineva o țigară.”
„Da, fumez. Să-i dăm bătaie, bine?”
„Ce mai ai în mânecă?”
Am început să merg la Martha zilnic, între turele mele.
Eram epuizată pentru că eram un copil cu slujbă și...
Mergeam acasă la Martha, iar în vinerea primei săptămâni,
stăteam acolo. Îmi fumam țigara Camel. Îmi beam Corona.
Mă simțeam în sfârșit vie prima dată în viață.
„În sfârșit, știți? Aveam o aliată.”
Apoi a zis „Vrei să vii în dulapul meu și să-ți dai jos pantalonii?”
Și am zis: „Sigur. Ce urmează?”
Și am intrat în dulapul Marthei McIntosh.
Mi-am dat pantalonii jos
iar ea mi-a făcut cunilungus timp de 15 minute.
Și nu-mi venea să cred cât noroc am.
Am zis: „Doamne!”
Stăteam acolo, îmi beam Corona, îmi fumam țigara.
Parcă eram Matthew McConaughey.
M-am gândit: „Bine.”
O iubeam pe Martha. Eram apropiate.
Știți? Mergeam acolo zilnic.
Îmi făcea cunilingus. Era uimitor.
Ajungeam acasă, iar sora mea, virgină, zicea:
„De câte ori vii acasă de la Martha Mcintosh,
miroși a alcool și a țigări.”
„Cine știe ce se întâmplă acolo?”
I-am zis: „N-o să afli niciodată ce se întâmplă acolo.”
I-a zis lui tata:
„Când Chelsea vine acasă de la Martha McIntosh,
miroase a alcool și a țigări.”
Și tata a spus: „Păi, pare mult mai fericită.”
Apoi a venit sfârșitul verii. M-am dus zilnic la Martha, evident.
Era sfârșitul verii, eram în dulapul ei,
îmi făcea sex oral.
Apoi mi-am terminat băutura și țigara,
și ea a ridicat capul și a zis: „Bine, e rândul tău.”
M-am uitat în jur.
„Mai e cineva aici? Cu cine vorbești?”
„Poftim”?
Mi-am dat seama de ce se întâmpla. De schimb.
Aveam o decizie de luat în acea zi.
Am stins țigara. Am tras pantalonii.
Am spus: „Mi-a părut bine, Martha. Baftă în toate!”
„N-o să vină niciodată rândul meu.”
Și am simțit răceală. A fost prima mea iubită și a trebuit s-o las așa.
Pentru că voia reciprocitate.
Îmi amintesc că, în toamnă, m-am întors la New Jersey.
Am văzut-o ca pe prima iubită.
Am zis: „Sper că e bine. Sper să nu se sinucidă.”
M-am întors vara următoare. Aveam 12 ani
și m-am dus la alimentară, ca orice fostă iubită responsabilă,
să văd ce face prima iubită și dacă e bine.
Am văzut-o în capătul celălalt, după galantar...
sau cum se numește.
Feliator.
Și am văzut că-și pusese aparat dentar în vacanța de iarnă.
Și m-am gândit: „Cineva a fugit de acolo chiar la țanc.”
„Nu, mulțumesc!”
Dar având o relație în combinație cu afacerea mea,
m-am simțit ca o femeie.
Aveam doar 13 ani.
Aveam 12 ani, 13 vara următoare.
Mă puteam concentra. Nu aveam iubită.
Mă puteam concentra pe afacere.
Am economisit peste 7.800 de dolari până la 13 ani.
Așa că am venit acasă la 13 ani,
iar mama a anunțat că zburăm din nou în California,
în vizită la bunicii mei.
De data asta, bunicul era bolnav.
Călătoream cu idioții mei de frați, Glen și Roy.
Am spus: „Mamă, nu-ți face griji pentru biletul meu!”
„Mă ocup eu de data asta.”
Am mers la un agent de turism de pe strada noastră
și mi-am cumpărat bilet la clasa întâi.
Boiereală.
Și n-am spus nimănui, pentru că abia așteptam
să le văd fețele fraților mei.
Era ca dimineața de Crăciun pentru trei...
Abia așteptam să văd expresiile de pe fețele lor.
Ne-am urcat în avion,
mi-am găsit locul și...
Aveam o servietă nouă.
Purtam pantofi cu toc
și mi-am spus servieta în spațiul de deasupra,
mi-am găsit locul, 2C,
am stat jos, m-am uitat la Roy și Glen
zicând: „Ne vedem, după aterizare, jigodiilor!”
A fost glorios.
Și, după o oră de zbor, frații mei au venit din...
la clasa întâi.
Nu știu cum au trecut de perdea.
Dar eu beam șampanie acolo. Sărbătoream.
Deodată, le-am văzut fețele
și stăteau amândoi acolo ca niște idioți.
Au spus: „Nu poți face asta, Chelsea.”
Am întrebat: „Ce?”
„Nu poți cumpăra un bilet la clasa întâi și să nu i-l dai mamei sau nouă.”
Am spus: „Scuze, câți ani aveți?”
Și fratele meu Glen a spus: „Am 23.”
Fratele meu Roy a zis: „Am 24 de ani.”
„Deci, împreună, aveți 47 de ani,
și eu am parte de mai multă savarină decât voi doi împreună.”
„Mergeți naibii în spatele avionului și ne vedem când aterizăm.”
Și de asta nu am o fiică.
Ca să nu am o fată de 11 ani,
care vrea să i se pună botul la savarină non-stop
și cere să zboare la clasa întâi.
N-am nevoie de asta.
Niciun câine pe care-l salvezi nu o să vrea să faci terapie cu el
și nici n-o să te critice.
Și dacă... Dacă ai câini...
Iau foarte des medicamente.
Dacă...
Dacă aș avea copii și mi-ar deschide sertarul cu medicamente,
ar fi destul de grav.
Dacă ai câini și ajung în sertarul cu medicamente,
nu e așa de grav.
Vor supraviețui.
Cel mai rău lucru pe care i-l poți face unui câine, legat de medicamente,
știți care e?
„Ar fi fost mai rău dacă nu te-aș fi adoptat, treci peste!”
Ultima dată când mi s-au drogat câinii, Bert și Bernice,
nu mai sunt printre noi. Nu din cauza medicamentelor, ci...
Au fost ultimii câini ai mei care au fost drogați.
Asta a fost la începutul pandemiei de Covid.
Și sora mea, Simone, a spus...
A sugerat să mergem în Maine în vara pandemiei.
A zis: „Haide în Maine!”
„E mai puțină lume acolo.”
„Putem închiria o casă mare. Nimeni nu ne va deranja.”
„Nu trebuie să respectăm distanța de doi metri
și e al naibii de enervant aici.”
„Și mergem pur și simplu.”
„Îți trimit linkuri pentru niște case. Sunt vechi.”
„Parcă-s de la începutul secolului.”
Când am dat clic pe link, mi-am zis: „Din ce secol?”
„Parcă-s de pe plantații.”
Ea a zis: „E o zonă foarte republicană.”
„E o enclavă republicană în Maine.”
Am zis. „Bine, să mergem!”
Nimic nu-mi face mai multă plăcere decât să distrug o enclavă republicană.
Nimic.
Am zis: „Să mergem! O să fac sex cu amicii mei negri și asiatici.”
„O să facem sex anal pe gazon toată ziua,
salutându-vă steagul.”
Pe atunci, am avut un stimulent uriaș.
La vremea aceea, Andrew Cuomo era la fața locului, bine?
Vreau să vă duc înapoi în timp
când țipa și striga la noi
în fiecare dimineață la televiziunea națională
acest sendviș înfuriat cu chiftele italienești.
Țipa scuipând: „Tu porți mască!”
Voiam să fiu masca lui. Eram atrasă de el.
Ador...
Voiam cu disperare un lider adevărat. Ziceam: „Vreau să fiu cu el.”
„Vreau să fiu prima doamnă a New Yorkului.”
Sora mea virgină, plictisitoare, a zis:
„Nu vei fi prima doamnă a New Yorkului.”
„Ești o povară pentru orice politician.”
Am rămas...
Toată lumea era îndrăgostită de el.
Toate femeile ziceau: „Cuomo, îl iubesc.”
Am început să mă simt competitivă.
Covid scoate ce e mai rău din noi.
„Trebuie să fiu mai tare.”
„Sunt o vedetă. Pot găsi o soluție.”
Mi-am sunat agentul și i-am spus: „Du-mă la The View.”
Și au spus: „Bine.”
Am ajuns la The View, pe Zoom, căci era pandemie.
Eram pe Zoom cu Whoopi și Joy Behar,
m-au întrebat despre carantina mea și am zis: „Bla, bla!”
Și apoi, la final, am spus: „Doamnelor, nu vreau să ies din apel
înainte să declar că aș vrea să fiu penetrată
de guvernatorul New Yorkului.”
Și Joy Behar a spus: „Chelsea!” Am spus: „Taci naibii, Joy!”
„N-am nevoie de feedback acum.”
Am știut că, dacă o spun în eter, am știut.
Așa că am ieșit de pe Zoom.
M-am uitat la câini. Am zis: „Așteptăm.”
Au trecut trei zile.
Trei zile și mi-a sunat telefonul,
dar era un număr necunoscut, așa că nu răspund.
Mesajul a fost grozav.
Mesajul a fost: „Bună, dnă Handler!”
„Sunt Andrew Cuomo.”
„C-U-O-M-O.”
„Mi-a șoptit o păsărică că cineva e îndrăgostit de mine.”
„Aș vrea să explorăm asta.”
„Numărul meu e 917, bla-bla”
Și apoi a spus: „Ciao!”
Îmi țineam vaginul. Am zis: „Doamne!”
Nici n-am terminat de ascultat mesajul
și deja eram în mașină, în drum spre prietena mea.
Ea era la fereastră. Eu eram în fața casei ei
din cauza Covidului și a distanțării.
Și am redat mesajul pe telefon.
Ca John Cusack în Say Anything...
Am zis: „O să mi-o trag cu guvernatorul!”
„Guvernatorul vrea să mi-o tragă!”
„Voi fi prima doamnă a New Yorkului!”
A fost uimitor.
Apoi m-a sunat și am vorbit 45 de minute.
Am zis: „Doamne, e grav!”
Apoi am lansat ideea. „S-ar putea să merg în Maine vara asta,
Aș putea să trec pe la conacul din Albany.”
„Poate avem parte de cină în aer liber/ sex anal.”
„Orice-ți place.”
Și a zis: „Mă interesează asta.”
Am spus: „Cum... Ce fac?
„Să intru în carantină înainte să te văd?”
A spus: „Carantină pe naiba!”
Am zis: „Ce întorsătură interesantă!”
Când a devenit realitate, am știut că o să i-o trag guvernatorului.
Toți vorbeau despre Nipplegate.
Se dezbătea dacă are sau nu un piercing în sfârc.
Eu știam că nu are.
E un bărbat caucazian hetero de 64 de ani.
Nu are curajul să facă asta.
Dar eram curioasă legat de sfârcuri și focalizam
pe poze cu el pe Instagram.
Și ceva straniu se întâmpla cu sfârcurile.
Se cam îndreptau spre sud.
Și nu m-am mai confruntat cu așa o furtună.
Sora mea mi-a zis: „Să ți-o tragă prin spate!”
„E pandemie. Nu trebuie să te uiți la sfârcuri.”
„Trebuie.” Mă răzgândeam deja.
Ea a zis: „Ești patriotă sau nu, ce naiba?”
Eu am zis: „Vreau să fiu. Doar că am multe pe cap.”
Deci am închiriat o casă în Maine. Am mers în Maine. I-am scris.
Eram cu toată familia, un grup de prieteni.
Avem o casă mare pe apă
care a fost construită în nu știu în ce perioadă.
I-am trimis mesaje. I-am trimis poze cu mine pe placa de surfing.
Și, dintr-o dată, nu a mai răspuns.
În primele două zile, am încercat
să mă conving că nu s-a terminat.
Am zis: „Nu. E guvernator. Sigur că e foarte ocupat.”
În a treia zi, le-am spus surorilor mele, Shoshanna și Simone:
„N-am vești de la Andrew Cuomo de când sunt în Maine.”
Iar sora mea, cea virgină, a zis: „Ți-am spus eu.”
„Nu poate să ți-o tragă, bine?”
„Cineva din biroul lui a aflat despre această mică legătură
și i-a pus stop.”
„Nu poate să strige la toată țara
să stea la doi metri distanță
și apoi să fută una din persoanele cele mai gălăgioase.”
„Nu poate face asta.”
Cealaltă soră a mea a zis: „Mai scrie-i!”
A doua zi, am plecat. Eram în bikini. Eram pe o Vespa.
Purtam o mască și o cască și protecție solară peste tot
ca să-i arăt că mă protejez.
În ultima clipă, am dat bluza jos, deci eram fără sutien, în bikini,
și fratele meu, Roy, a făcut poza.
Sora mea a ieșit și ne-a văzut.
„Chelsea, ce naiba faci? E fratele tău!”
Dar în acel moment, eram disperată.
Știam că el mă respinsese, dar eram disperată.
Și ideea unei poze cu sânii goi ai lui Chelsea Handler
transmisă prin iPhone-ul sau iPad-ul lui Andrew Cuomo,
în briefingul zilnic legat de Covid,
la nivel național, m-ar fi bucurat.
Am vrut doar să ofer un cadou țării.
Apoi, când mi-am dat seama că nu răspunde, că nu a funcționat,
mi-am dat seama și m-am simțit respinsă.
Cei singuri în pandemie erau speriați.
„Dacă n-o să mai fim penetrați niciodată?”
Mă simțeam groaznic
că nu-mi luasem câinii, Bert și Bernice cu mine în Maine.
Stăteam cu frații și surorile mele.
„Sunt deprimată,” am zis.
„Am fost respinsă și nici măcar nu am câinii.”
„Nu știu cum să-i aduc din California. Nu pot cu avionul.”
„E bătător la ochi. N-o să fac asta.”
Fratele meu, Roy, a spus „Ce zici de un tren?”
Sora mea, Simone, a zis: „Lasă asta! Găsim noi o cale.”
A coborât după 20 de minute și a zis:
„Am găsit un cuplu care-ți va aduce câinii din California până în Maine cu mașina,
și vor ajunge aici în 48 de ore.”
Am întrebat: „E plauzibil?
Nu știam dacă se poate.
Dar când lucrurile merg cum vreau și mi se răspunde cum vreau, nu întreb.
„Bine, grozav.”
Era luni seară, la 19:15
și miercuri seară, la 19:30,
cuplul parca lângă casa închiriată din Maine,
iar Bert și Bernice au ieșit împleticindu-se din spatele camionetei.
Le-am mulțumit.
Oricine de aici care are un câine
știe cât de mult le-am mulțumit când i-am văzut.
Am fugit în casa închiriată.
Fratele meu gătea,
am luat pahare de cocktail, o sticlă de Belvedere
și le-am făcut un cocktail de mulțumire.
Fratele meu, Roy, a întrebat: „Pentru cine e?”
„Pentru cuplul care i-a adus pe Bert și Bernice.”
„Un cocktail de mulțumire.”
A zis: „Nu le face mai mult de unul!”
Am întrebat: „De ce?
A zis: „Uită-te la mine, Chelsea!”
Oricine a condus
din California
până în Maine
în 48 de ore
e pe metamfetamină.”
Așa că am dus băuturile afară și am zis: „Mulțumesc mult.”
Tipul a zis: „Scuze, putem bea doar câte un pahar.”
„Mergem în Florida la noapte.”
În următoarele două zile, câinii mei Bert și Bernice mergeau
fără țintă și intrau în plăci de surfing,
lovindu-se la cap.
Erau apatici.
Mă uitam la ei zicând: „Doamne, ce-i cu copiii mei?”
Roy, a zis: „Ce-i cu copiii tăi?”
„Uită-te la Bertie! A intrat în același copac de trei ori.”
A zis: „Ce au câinii tăi?
„Tocmai i-ai trimis
cu o viteză mare
pe metamfetamină
cu mașina dintr-un capăt în celălalt al țării
fiindcă un guvernator n-a vrut să te fută în timpul unei pandemii globale.”
„Acum se dezintoxică de metamfetamină.”
„Asta se întâmplă.”
„Slavă Domnului că n-ai avut copii!”
Am zis: „M-am săturat să fiu insultată pentru stilul de parenting.”
„Crește tu doi câini cu un singur venit!”
Apoi mi-a scris Barbara Bush.
George W. Bush, fiicele fostului președinte,
gemenele Jenna și Barbara, îmi sunt prietene.
Le-am cunoscut la Premiile Glamour Femeile Anului
acum mulți ani, la New York.
Eram cu cele două surori. Și ele erau surori.
Ne-a unit faptul că avem surori.
Eu le spun „surioară”.
E mai ușor să le spui așa
ca să nu-ți amintești numele cuiva.
Mi-a scris Barbara Bush.
„Surioară, am auzit că ești la piscina Biddeford,”
în zona din Maine în care eram, în enclava republicană.
„Am auzit că ești la piscina Biddeford.”
„Suntem în zonă. Vrem să te salutăm.”
„Sigur, surioară. Veniți!”
Și am văzut-o pe Barbara Bush. Venea pe alee.
Aleea mare și abruptă a casei închiriate.
O văd venind,
și, în spatele ei, doi agenți din Serviciile Secrete.
Apoi am văzut că vine fosta Primă Doamnă, Laura Bush.
Și am făcut...
Prea mulți republicani.
Noroc că era Covid. Am zis: „Toată lumea la doi metri!”
Înconjuram și i-am adus pe balcon,
ne uitam la ocean de pe terasa casei.
Și Laura Bush, fosta primă doamnă, are o gropiță. Le ador.
De câte ori văd una, îmi zic: „E nevinovat”.
Aș fi un jurat îngrozitor.
Mi-aș baza toate opiniile pe lookul și gropițele oamenilor.
Fratele meu, Roy a ieșit pe verandă,
a văzut-o pe Laura Bush, fosta primă doamnă și a zis: „Vă cunosc.”
Apoi, când plecau, Barbara Bush, prietena mea a zis: „O!”
Am zis: „Facem Pilates în fiecare dimineață, veniți!”
Era proaspăt căsătorită.
„Da, vom veni în fiecare dimineață la Pilates.”
Au început să vină la noi.
Toată lumea vorbea despre pickleball.
Dau vina pe Covid pentru pickleball.
Nu trebuia să auzim de pickleball înainte de Covid.
Pickleball. Nu e un subiect pe care-l pot lua în serios.
Când se vorbește despre pickle...
Nu e un sport adevărat, bine?
Așa că tăceți naibii!
Ai arde mai multe calorii
băgându-ți o murătură în fund pe un teren de pickleball
decât jucând pickleball.
Pickleball și Burning Man. Nici despre el să n-aud!
Nu mai încercați să mă duceți!
Burning Man e o adunătură de bogați gata să împartă prima dată.
Toți vorbeau despre pickleball.
Barbara a zis: „Să facem un turneu de pickleball la Kennebunkport!”
„Familia Handler contra familiei Bush.”
Și am zis: „Nu, surioară. E drăguț, dar nu.”
„Nu vin la Kennebunkport.”
„Nu vreau să fiu văzută cu tatăl tău.”
„Nu pot avea încredere în mine în compania tatălui tău.”
„Izbucnesc.”
„Și sunt la fel de surprinsă ca oricine când se întâmplă.”
„Nu știu când încep să mă iau de cineva
și mă și tem pentru persoana aia.”
„Nu vreau să fac asta pe proprietatea cuiva.”
„Să fiu rea cu tatăl tău sau să-l înfrunt legat de cine știe ce..”
A zis: „Surioară, nicio grijă! Mă asigur că tati va fi la masaj.”
M-am gândit: „Nu-i spune tati!”
„Nu e tati al meu.”
„Nu mergem.” Toată familia mea, sora mea virgină, a zis:
„Nu ne lua oportunitatea asta!”
„Vrem la Kennebunkport.”
„Numai din cauza prostiilor tale politice
n-ar trebui să ne iei oportunitatea.”
„Ia un medicament și supune-ți personalitatea!”
Și sora mea a zis: „Ia două! Are dreptate.”
Iar Roy a zis: „Îi trebuie patru dulciuri cu canabis, de calmare,
alea aproape o fac să muțească.”
Deci am luat 40 mg de THC ca să merg la Kennebunkport.
Patruzeci de miligrame.
Da. Și am... Asta nici măcar...
Înțeleg că drogurile nu-s pentru toți. Sunt pentru mine.
Ne înțelegem de minune.
Grozav.
E ca și cum, dacă sunt trează, am un avantaj prea mare.
Așa că am luat 40 mg de THC.
Am ajuns la Kennebunkport.
Eram pe terenul de pickleball. Purtam o vizieră și pantaloni scurți.
Arătam ca o lesbiană uriașă.
Eram amețită rău. Aveam ochelari de soare mari, groși
și eram pe terenul de pickleball.
Nu făceam nimic, că n-ai nimic de făcut când joci pickleball.
Stai pur și simplu.
Și n-am stat pe teren
nici 30 de secunde, că i-am și auzit vocea
fostului președinte al Statelor Unite. A zis:
„Am auzit că dna amuzantă e în oraș.”
Și eu eram drogată.
Am zis: „Nu.”
„Credeam că tati e la masaj.”
M-am uitat la soră, la cea în care am încredere.
Și ea a zis: „El e. Taci dracului! Nu vorbi!”
Și eu am făcut...
George W. Bush venea spre mine cu brațele deschise.
A zis: „Vino încoace!” Eu am zis: „Înapoi!”
„E pandemie. Dați-vă înapoi!”
Și el a zis: „Ce?”
Am zis: „O pandemie.”
„Știu că insula asta e Idaho-ul dv
sau ce naiba o fi.”
Fratele meu, Roy a ieșit de pe teren,
s-a uitat la fostul președinte și a zis: „Vă cunosc.”
E foarte jenant.
„Vreau să-ți arăt colecția mea de artă.”
A spus: „Sunt pictor. Am făcut multe tablouri.
Am zis: „Da, știu, nu...”
„Nu vreau să vin cu dv., vă rog.”
Sunt drogată.
Tot ce voiam e să se termine.
Și m-a luat de braț.
A zis: „Vino! De ce ți-e frică?”
Barbara Bush a zis: „Du-te cu tati, surioară!”
„Du-te cu tati!”
Am zis: „Nu-i mai spune tati, la naiba!”
Am intrat în casă și eram doar eu cu el.
„Ce se întâmplă? De ce e așa de lungă după-amiaza asta?”
„Știți, când...”
„Când se va termina asta?”
Mi-a arătat primul lui tablou.
Și nu-s cineva care știe multe despre artă.
Sunt ignorantă și nu simt nimic
nici când sunt forțată să mă prefac că simt.
Nu-s cineva care zice: „Știu.”
Nu știu.
Eu mă bucur că arta e acolo.
E ca un cearșaf de plapumă. „Mersi.”
„Mersi că ești aici. N-am nevoie de povești.”
„Nu mă interesează.”
Mă uit la primul tablou
și încerc să mă gândesc la ceva de spus care e
despre un tablou.
Am spus: „O!”
A zis: „Scoate-ți ochelarii de soare!”
„Ca să vezi tabloul.”
Din reflex, sunt sinceră.
„Dle președinte, sunt amețită rău acum.”
„Trebuie să știți, din respect pentru președinție.”
Și a făcut...
Iar eu: „Da, sunt.”
Apoi am urcat.
Erau trei paliere, trei scări diferite.
Toate tablourile lui erau pe paliere
sau pe scări.
Când am ajuns la ultimul tablou, m-am gândit:
„Trebuie să găsesc ceva de spus.”
Mă uitam la el și...
și am spus: „Vopseaua e
foarte groasă.”
Și sora mea, Simone, a spus: „Bine! Plecăm!”
Era la baza scărilor, pentru că mă urmărise.
Am zis: „Slavă Domnului”!
Nu m-ar fi lăsat singură cu el.
Eu voiam să ies de acolo și înainte să i-o sug lui Dick Cheney.
Mă întrebam: „Ce o să se mai întâmple?”
Și, înainte să plec, am spus „Doamne! Putem face un selfie?”
A spus: „Desigur.”
Am făcut un selfie cu George W. Bush.
Am fugit jos, am urcat în mașină cu fratele și sora mea
și am trimis poza aia direct la Andrew Cuomo.
„Sunt destul pentru un președinte, dar nu pentru un guvernator? ”
Apoi s-a aflat, șase luni mai târziu,
că Andrew Cuomo era un prădător
și-i hărțuia pe toți de la locul de muncă.
Evident, era un prădător și hărțuia pe toată lumea.
Ne hărțuia pe toți la televizor în fiecare zi.
Îmi plăcea la nebunie.
Apoi m-a sunat sora mea virgină.
A zis: „E interesant cum ieși din aceste situații.”
„Puteai să te vezi cu Andrew Cuomo. Ai fi anulată acum.”
Am zis: „Pari dezamăgită.”
A spus: „Gândește-te de câte ori te apropii de o situație rea.”
A spus: „Parcă mama noastră moartă e sus, în rai
ca să te protejeze și să se asigure că nu-ți distrugi viața.”
A zis: „Mai știi când Martha McIntosh și-a pus aparatul dentar?”
„Și de acolo ai plecat chiar la țanc.”
„Se întâmplă din nou. Ai ieșit de acolo.”
„Nu ai luat decizia. Doar s-a întâmplat.”
Am spus: „E un mod interesant de a privi totul.”
„Așa crezi tu că-și petrece mama noastră timpul în rai?”
„Blocându-mi lipelile pe pământ?”
A spus: „Gândește-te la Bill Cosby!”
Uitasem de Bill Cosby.
Aveam 20 de ani, cântam la cazinoul Borgata din Atlantic City
și Bill Cosby avea spectacol.
Eu am făcut două nopți. La fel și el.
După prima noapte, mă plimbam prin cazinou
și a venit managerul și a zis:
„Bill Cosby vrea să te vadă în camera de hotel la 15:00.”
Am zis: „O să fiu acolo.”
Eram cu o gardă de corp și cu comediantul din deschidere.
Am mers în camera lui Bill Cosby. Era 14:50.
Mereu ajung devreme, pentru că nimeni nu mă lua de la școală.
Am așteptat, apoi am bătut la ușă la ora 15:00 fix
și Bill Cosby a deschis ușa.
Am crescut venerându-l pe Bill Cosby.
Am crescut dorindu-mi ca tata să fie mai profesionist ca Bill Cosby.
Voiam ca tata să aibă un cabinet ginecologic la subsol.
Cu o ușă batantă de bucătărie și un pulover curat.
Tata n-ar fi avut tenacitatea ca să obțină diplomele necesare
să devină ginecolog.
Ar fi fost mai mult un ginecolog din topor.
Dar voiam să fac parte din acea familie.
Voiam să fiu sora lui Rudy și a Vanessei
și voiam să mă fut la greu cu fratele meu, Theo.
Asta voiam pentru mine.
Bill Cosby voia să mă cunoască. Știa cine sunt.
Știți cât de important era când eram la vârsta aia
și nu știam nimic despre Bill Cosby din ce știm acum?
Abia așteptam să deschidă ușa și, când a făcut-o,
avea zâmbetul ăla uriaș, ca o budincă Jell-o.
A deschis ușa, m-am uitat la el, s-a uitat la mine
și i-am sărit în brațe.
Și i-am zis: „Tată, sunt acasă!”
Și ne-am ținut în brațe mult timp.
Apoi, într-un final, m-a eliberat.
Apoi s-a deschis ușa și a fost clar că eram cu doi bărbați
pe care nu-i văzuse,
și zâmbetul lui ca o budincă Jell-o a devenit o încruntare.
Nu știam pe atunci ce se întâmpla.
Acum știu că el se întreba: „Am destul Flunitrazepan pentru toți?”
Am intrat în camera lui Bill Cosby și stăteam jos.
Avea un apartament prezidențial uriaș.
Iar eu stăteam acolo cu deschizătorul și cu garda mea de corp.
A început să-l atace pe tipul care deschidea pentru mine.
Bill Cosby îi spunea tipului
că nu va reuși în viață dacă deschide pentru o femeie.
La început, am crezut că suntem... „Aici e...”
Adică...
„Suntem la Camera ascunsă?”
Apoi mi-am dat seama că era veninos și rău.
Eram tânără. Nu știam cum să mă apăr.
Dar a trebuit s-o fac. Să-mi apăr prietenul.
Am spus: „Trebuie să ne ridicăm. E oribil.”
„Ce face?”
Am ieșit din cameră.
N-am să uit. Noi trei eram așa de...
A fost cel mai rea senzație.
Mergând, nu ne-am putut spune nimic unul altuia.
Se spune: „Să nu-ți întâlnești idolii!”
Și eu am avut doar doi idoli.
Woody Allen și Bill Cosby.
Apoi a apărut povestea șase ani mai târziu,
cum că Bill Cosby le droga pe toate femeile care-i intrau în cameră.
Sora mea virgină m-a sunat din nou.
„Acum știm de ce Bill Cosby
era în toane proaste în ziua aia.”
Și am spus: „Bill Cosby nu știe
că Flunitrazepanul ăla nu mi-ar fi făcut nimic.”
Mulțumesc, New Jersey! Mulțumesc pentru un spectacol grozav!
Mulțumesc!
Mulțumesc, oameni buni!
Mulțumesc.
Mulțumesc, oameni buni.
Mulțumesc, oameni buni!
Subtitrarea: Constantin Ursachi