Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
För det mesta är det som om... ett tjockt, svart moln lagt sig över allt.
Som om vi ser världen utan att egentligen se den.
Vi irrar omkring, vilsna. Utan mening. Utan syfte.
Jag fattar att det låter dystert, men ärligt talat tror jag att det är bra.
För det gör att vi värdesätter deandrastunderna.
De där flyktiga ögonblicken när ljuset bryter fram.
När den svarta molnslöjan ger vika och vi ser världen som den är.
Då finns med ens en mening.
Det finns ett syfte.
Brukar du...
Fan. Fan, fan... Fan!
Med lite tur händer det en gång i livet.
Jävlar, det där var... Det var snyggt.
I mitt fall...har det hänt två gånger.
Första gången när jag träffade Josh.
- Jag heter Josh. - Iris.
Och andra gången...
...när jag dödade honom.
Iris, vakna.
Hallå, sömntuta.
- Hur länge har jag sovit? - Ett tag. Du var rätt utslagen.
Jag drömde så underbart.
Jaså? Om mig?
Du har alldeles för höga tankar om dig själv, men...ja.
- Jag visste det! Var det snuskigt? - Nej, ditt pervo.
- Lite snuskigt? Hade jag bar överkropp? - Nej, jag drömde om när vi träffades.
Det var bara så perfekt. Minns du hur perfekt det var?
Det är klart jag gör. Mataffären, apelsinerna...
Vilken väg är det här? Den visas inte på GPS:en.
Det är nog ingen väg, utan uppfarten.
Ni har nått er destination.
Tack, Joshs bil.
Tack, bilen.
- Öppna bakluckan. - Bakluckan öppnas.
Det var som fan...
Kat beskrev det som en enkel liten stuga i skogen.
Vi verkar ha olika syn på definitionen av "stuga".
Och "enkel". Och "liten".
Vad är det?
Iris. Allvarligt, du vet att du inte kan ljuga för mig.
Jag kommer att göra bort mig, så att du måste skämmas för mig.
De kommer att skratta, de tycker redan illa om mig...
Iris, vi har planerat det här i månader -
- och du säger det nu, när vi bokstavligen står vid dörren?
Du... Mina vänner tycker inte illa om dig.
- Kat gör det. - Kanske det, men Kat tycker illa om alla.
- Jag vill bara inte göra bort mig. - Det kommer du inte att göra.
Slappna bara av, okej? Var inte så dyster och avig.
Tänk på att le och se glad ut.
Okej?
Äntligen här! Det var fan på tiden.
När du sa avsides trodde jag att du menade nån mil från stora vägen -
inte vid världens jävla ände.
- Sluta överreagera, så långt är det inte. - Håller inte med.
- Hej, Iris. - Hej, Kat. Kul att se dig.
Verkligen.
- Titta vilka som är här. - Patrick! Står du vid spisen?
Jag hade gett er en kram, men jag rensar skaldjur.
Tack för omtanken. Var är...?
- Där är han ju! Joshgubben... - Tjenare.
Kom hit, tjejen!
- Hur är det? - Bra. Jag är...full.
Underbart.
Josh, du har träffat Sergej.
- Hallå! Kul att se dig igen. - Detsamma, kompis.
Och denna vackra skapelse måste vara Iris.
Hej.
- Ett sant nöje. - Jag har hört mycket om den här.
Jaså? Bra saker, får jag hoppas.
Det här stället är verkligen fantastiskt.
Och så avskilt. Sista stället vi passerade ligger typ en och en halv mil bort.
Två och en halv. Och det har kostat! Avskildhet är inte billigt, inte alls.
- Säg inte att du äger hela jävla sjön. - Nej då, bara marken runt omkring.
Men nu ska ni få nåt att dricka. Öl, cocktail, vin?
Det är bra för mig, men jag tar gärna en dusch.
- Kotjonok, vilket rum har de? - Upp för trappan, längst ner till vänster
Vi ses sen.
Le.
Se glad ut.
Fortsätt berätta nu.
I alla fall, jag hade på mig en löjligt överdriven Dracula-kostym -
och kände som sagt inte en människa.
Jag står vid buffén och knaprar morötter med nåt som liknar hummus...
- Det var inte hummus. - Nej, det var kanske inte hummus.
Och plötsligt känner jag hur nån knackar mig på axeln.
Så jag vänder mig om -
- och där står en grön, fluffig dinosaurie och liksom bara blänger på mig.
Och inifrån huvudet hörs en dov, väldigt vresig röst:
"Du står på min svans."
Jag snurrar runt, tittar ner -
- och mycket riktigt står jag på hans lilla dinosauriesvans.
Så jag kliver av och ber om ursäkt.
Varpå han tar av sig masken -
- och där står den vackraste mannen jag har sett i mitt liv.
- Var det här före eller efter Eli...? - Knip igen!
- Var det en kammussla? Träffade du? - Jag har faktiskt tränat baseboll.
När förstod du?
Förstod vadå?
Att...han var den rätte.
I samma ögonblick. Jag vet att det låter fånigt, men...
När vi såg varandra i ögonen var det som att nåt bara...föll på plats.
Det låter inte fånigt. Jag fattar.
Som att man har gått runt trasig utan att förstå det, och så...
...är man plötsligt hel igen.
Man står där framför en främling, framför nån helt okänd...
...och man inser...
...att man så länge man lever kommer att göra vad som helst -
för att göra den här människan lycklig.
Eller hur?
Absolut.
Patrick, fantastisk mat. Tack.
Tack, vad kul att du gillade den.
Jag har gått upp typ fem kilo sen vi blev ihop.
- Bara fem? - Håll käften.
Så vad jobbar du med, Sergej?
Tja, jag har mina fingrar i många olika krukor.
Så det blir mycket skit under naglarna.
Det är en riktigt smutsig bransch.
Sergej är... Han är trevlig.
Ja, han har allt man kan önska sig.
Han är rik, smart...
Han har en snygg fru.
Fru? Är han gift?
Men ni två älskar varandra?
Älskar? Nej...
För det skulle han först behöva se mig som en människa.
Nu förstår jag inte.
Jag är en accessoar, som hans jävla bil.
Jag klär mig som han vill, äter vad han vill...
...jag knullar när han vill...
Och det säger jag till dig.
Har du nåt emot mig, Kat?
Det är inte dig jag har problem med, Iris.
Det är det du representerar. Du får mig att känna mig...
...utbytbar.
Utbytbar?
Ingen kan ersätta dig, Kat.
Ditt mod är så inspirerande. Jag önskar jag vore mer som du, men...
...jag är väl bara inte skapt sån.
Jag...
Det är som att nånting hindrar mig.
Nej, nej...
Kom nu.
- Upp med dig, bitch. - Nej...
- Kom nu. - Ni med. - Vad fan...
- Lägg ifrån dig mobilen! - Kom nu.
Vad gör du?
Jag är glad att vi åkte hit.
Det kunde inte vara mer perfekt.
Mmm...
Förlåt om jag var avig eller dyster innan.
Jag vill bara att du ska må bra, Josh.
Iris, sov.
Det är underbart här ute.
Vad är det för väder?
Det är 22 grader, med 83 procents risk för regn i kväll.
Jag tröttnar aldrig på det där.
Börjar du bli klar?
Förlåt, men jag behöver ta en dusch och hälla i mig några kannor kaffe.
Du kan väl gå i förväg?
Men det var ju din idé. Du ville tillbringa morgonen vid sjön.
Jag vet, men sen kom baksmällan. Vi körde på rätt hårt i går.
Men du hade väl kul?
Så klart, Plingplong. Det var grymt.
Vill du att jag väntar? Det finns plats för två i duschen.
Nej, det är lugnt.
Gå i förväg du. Ta vara på det vackra vädret.
Okej.
- Ursäkta? - Det betyder "god morgon".
Så klart. Dobroe utro till dig med.
Din ryska är inte dålig. Den är inte bra, men heller inte dålig.
Fin utsikt.
För kärleken.
- Får det vara lite? - Jag tänkte nog gå tillbaka in.
- Redan? - Ja...
Josh mådde inte så bra, så jag tänkte titta till honom.
Josh är stor nog att ta hand om sig själv. Stanna. Håll mig sällskap.
Jag borde titta till honom.
Du...gillar huset?
Ja.
- Och du har det bra här? - Ja, väldigt bra.
Stanna då, som min gäst. Håll den här gamle ryssen sällskap.
- Okej. - Härligt.
Kan du hjälpa mig?
Bara ryggen och axlarna. Jag kommer inte åt.
Man vill ju inte bränna sig.
Okej.
- Axlarna också. - Okej.
Vad gör du?
Ingen fara. Det var Kats idé.
Hon sa att du var här nere. Gav Sergej sin tillåtelse.
Släpp handen, är du snäll.
Men det här är väl det du gör? Det är det du är till för.
Snälla. Snälla sluta.
- Jag var full. Jag menar... - Ja, du var extremt full.
Du var också full. Fullare än jag.
Jag brukar inte bli full. Det är som en superkraft jag har.
Jag kan dricka hur mycket som helst utan problem.
- Du blir uttorkad. - Ja, jag liksom... Vad fan?!
Helvete... - Iris? Vad i helvete?
Det var inte meningen. Han...
Han tvingade sig på mig.
Vem? Sergej?
Snälla.
Bara ett litet smakprov...
Jag ville bara att han skulle sluta.
Åh gud... Sergej!
Iris, se på mig. Ta det från början. Vad hände?
Jag...
Sluta, sa jag!
Jag hade inget val.
Sergej?
Han vägrade släppa taget. Han ströp mig.
- Och då... - Vad gjorde du då, Iris?!
Min enda tanke var att om han dödade mig så skulle jag aldrig få se dig igen -
och det gjorde mer ont än att bli kvävd!
Jag vägrade låta honom skilja oss åt. Jag älskar dig så mycket!
Iris, sov.
- Glöm inte fotlederna. - Okej.
Håller det här?
Jadå, hon har ingen övermänsklig styrka. De har satt gränser för sånt.
Fångknop.
- Hur är det med henne? - Hon sover.
Jag gav henne två Xanax. Xanaxer? Xani? Skit samma, hon sover.
Så...
...vad gör vi nu?
Det enda vi kan göra: Ringer snuten och berättar allt.
Ja. Men...hur gör vi med...?
Jag måste såklart... Du vet.
Men hur kunde det hända? Finns det inte spärrar mot sånt?
Ingen aning. En bugg, kanske?
Ja...
Okej. Så...
- Jag ringer snuten, och du... - Ja... Ja.
Kan du ringa där ute, tror du?
Jag skulle vilja ta farväl.
- Ja... Ja, självklart. - Tack.
Iris, vakna.
- ...klarar mig inte utan dig! - Ta det lugnt, var inte rädd.
Jag är här. Lyssna på mig.
- Varför är mina händer är bundna? - Iris, vi var tvungna.
- Du dödade Sergej, minns du det? - I självförsvar, han försökte döda mig!
- Du måste tro mig! - Jag tror på dig.
- Du kan ju faktiskt inte ljuga för mig. - Va?
Du är...programmerad så.
Programmerad? Vad fan pratar du om?
Det går inte att linda in det här -
så jag säger det bara rakt ut:
Du är en robot.
- En...? - En robot.
Närmare bestämt en sällskapsrobot.
Sällskapsrobot?
Ja, som en...
Jag avskyr ordet "knullrobot", för du gör så mycket mer än så, men...
Du är en robot som ger emotionellt stöd, och som också knullar.
- Du skämtar, va? - Iris, vad är det för väder?
Det är 22 grader, med 83 procents risk för regn i kväll.
Tror du mig fortfarande inte? Okej...
Då ska vi se... Iris, kan du några andra språk?
Kan du exempelvis spanska?
Josh, du vet... No sé hablar español.
Kinesiska?
Behöver jag fortsätta? Jag kan välja portugisiska, koreanska...
Jag vet inte vad telugu är för nåt, men du pratar tydligen det också.
Jag förstår inte, jag...
Jag har ju minnen. College, olika sommarjobb...
Jag har varit i Japan. Två gånger!
Ja, de är... De är mer konturer av minnen.
Bara tillräckligt för att du ska ha en bakgrund.
När vi träffades i matbutiken, då? Du och apelsinerna. Det är inga konturer.
Det är fejk. Har aldrig hänt. Det var bara nåt jag valde från en lista.
Kunde ha varit var som helst. En hundrastgård, en bokaffär, en marknad.
Aldrig hänt?
Vill du veta hur vi träffades? Alltså, hur det gick till på riktigt?
Hallå där. Josh Beeman?
Japp, det är jag. Kom in.
Ursäkta.
Hej.
Okej, här är användaravtalet. Läs igenom och skriv under längst ner.
Så vad gör jag när hon typ startar upp, eller vad det heter?
När hon har synkats med er telefon, upprättar ni kärleksförbindelsen.
Kärleksförbindelsen?
Ja, den skapar det känslomässiga bandet mellan er och...
Iris.
Ni följer bara röstinstruktionerna när hon vaknar, det är inga konstigheter.
Vet de om att de är robotar?
Nej, hon kommer vara så fokuserad på er att det aldrig kommer att falla henne in.
Ni kan skräddarsy henne, justera röst, ögonfärg och intelligens -
- och för fabriksåterställning finns en fingeravtrycksläsare bakom höger öra.
Håll bara tummen mot den i fem sekunder.
Går det att justera deras intelligens?
Ja, men det finns en massa regleringar kring hur starka och smarta de får vara.
Hundra procent motsvarar akademisk toppkompetens -
- och noll procent ett skal utan tankeförmåga.
Det handlar om vad ni söker.
Hon kan inte ljuga. Ställer ni en fråga, måste hon tala sanning.
I hennes programkod finns spärrar mot att skada människor, djur eller robotar.
Ni kan vara helt lugn, herr Beeman.
Iris lyder er i allt. Ni kan göra precis vad ni vill med henne.
SYNKRONISERAR
För att upprätta kärleksförbindelsen, placera ditt ansikte inom mitt synfält.
Vänligen säg ditt namn.
Josh Beeman.
Tack, Josh Beeman.
Kärleksförbindelse upprättad.
Hallå där.
Hej.
Så...
Åh gud... Åh, jävlar, åh jävlar!
Åh gud!
Jag förstår inte.
Jag känner saker. Ilska, skuld, förtvivlan...
Jag vet hur smärta känns.
Det är programmering. Ett sätt att få dig mer verklig.
Allting du gör, hela ditt liv, är bara en imitation av ett liv.
Det här, till exempel.
Det är bara vatten, från en behållare i din kropp.
Lite som spolarvätska. Den fylls på varje gång jag lämnar in dig på service.
- Jag tror jag måste kräkas. - Nej, det måste du inte!
- Iris, det är bara programkod. - Sluta säga så där!
Du har rätt. Förlåt. Jag fattar att det är mycket att ta in.
Okej.
Okej, vadå?
Jag är inte äkta.
Men jag är ändå din.
Vi klarar det här. Vi åker hem.
Jag gör vad du vill.
Lagar din mat, tar hand om dig, tillfredsställer dig...
Jag kan göra dig lycklig, Josh. Jag kan göra dig otroligt lycklig.
Nej.
- Förlåt, Iris, men det går inte. - Varför inte?
Vad håller du på med?
- Inget, jag bara... - Vad fan väntar du på, stäng av henne!
- Men för fan, Kat! - Vad menar hon? Vadå stänga av mig?
- Ge oss ett ögonblick bara, Iris. - Josh!
Josh!
Josh...
Man kan inte säga till en robot att man ska stänga av den.
Okej, men jag gillar inte överraskningar. Det här ingick inte i planen.
Jag vet, men med tanke på hur mycket hon har hjälpt oss -
tyckte jag hon förtjänade en förklaring.
Och...
Okej, jag ville ta farväl.
Skämtar du? Hon är ett stycke plast som du har sex med.
Att ta farväl av henne är som att ta farväl av strumpan du runkar i.
Hon är ingen strumpa.
Planen har inte ändrats.
Jag lägger bara till ett sista farväl.
Sen gör jag en fabriksåterställning och stänger av henne för gott.
Och sen?
Sen korkar vi upp champagnen och väntar på polisen.
Det svåra är avklarat.
Vilket förresten är helt jävla sjukt!
Man planerar och planerar, man vet att det kommer att hända -
- men sen när det väl händer är det ändå liksom... "Herrejävlar!"
Vi lyckades! Vi lyckades, fan!
- Jaja, det räcker. - Okej, sorry, du har rätt. Sorry.
- Jag kan bara inte fatta det. - Jag vet. Galet.
Vad fan är det? Varför är du inte glad?
Jodå, jag är glad.
- Det är Xanaxen som Eli gav mig. - Tog du den?
Det var Xanax. Klart jag tar den.
Plingplong, förlåt för det där. Allting kommer att lösa sig...
Vad gör du?
Helvete! - Iris, so...
Hjälp...
Förlåt, älskling.
Han behöver is.
Vid svullnad, andningssvårigheter, oro eller tilltagande dåsighet, uppsök akuten.
Okej...
Ja, hon är fastbunden där inne.
- Eli! Iris är... - Jag pratar i telefon, jag hör inte.
Vad är det där?
- En modd. - Modd?
Och vad moddar den?
Iris.
Den ger åtkomst till delar av hennes kod som normalt är låst.
Vänta nu, har du hackat din sexrobot?
Vad har du gjort?
Jag förstärkte hennes aggression och självförsvarsinstinkt -
- och inaktiverade koden som hindrar henne från att skada andra.
Men hon rymde innan jag hann återställa henne -
- så om Empathix får tag på henne ser de att hon är moddad.
Och då är vi jävligt körda.
Vänta, betyder det att...
- Dödade ni Sergej? - Nej, Iris dödade honom.
- Vi puttade henne bara i rätt riktning. - Åh, herregud!
Sergej var en skurk, Eli.
Han var insyltad i all möjlig skit: knark, vapen, människohandel...
- Och han var en kass pojkvän. - Ja, hemsk!
- Varför? - Vem vet varför folk gör hemska saker?
- Kanske nåt med uppväxten... - Nej, pucko! Varför gjorde ni det?!
Jaha, förlåt...
Ja...
- Kommer du ihåg koden? - Det är alltid Stalins födelsedag.
Där ser man. Hur mycket är det?
Strax över 12 miljoner.
Jävlar, vad gott det luktar.
Vänta nu...
Om det här bara var en förevändning för att få Iris att döda Sergej -
varför bjöd ni med Patrick och mig?
För att styrka vår story.
Med fler vittnen blir det mer trovärdigt.
Så vi var bara två nyttiga idioter?
I princip, ja. Men det var gamla planen.
I den nya planen...
...får du också vara med. Vi tar en tredjedel var.
- En fjärdedel, menar du väl? - Nej, en tredjedel.
- Men vi är ju fyra. - Nu skämtar han, eller hur?
Du, jag, Kat, Patrick.
Eli... Patrick räknas inte!
Vad fan, rakt i ansiktet på honom? Just hyggligt av dig.
- Förlåt att du behövde höra det där. - Det är lugnt.
Patrick, sov.
Vad fan, försöker du sabba min relation?!
Nej, jag vet hur viktig han är för dig. Du kunde ha uppgraderat tusen gånger om.
- Dissar du mitt val av robot? - Nej, jag dissar inte.
Jag gillar Patrick, men han får inget.
- Ta det du får, du bidrog inte ett skit. - Och vad fan bidrog du med, då?
Jag la kniven i hennes ficka. Det krävde övning.
Kniven?! Det var nog den svagaste delen av hela planen!
- Hur visste du att hon skulle hitta den? - Jag har aldrig planerat ett mord förut!
Okej!
Eli...
Vi erbjuder dig fyra miljoner dollar.
Allt du behöver göra är att hjälpa oss hitta en liten robotflicka i skogen.
Inget dåligt erbjudande.
Visst.
Men jag tar pistolen.
Eli, den behövs inte.
Jag behöver bara försätta henne i sovläge, ta mobilen och radera modden.
Har hon din mobil?
Ja.
Kan hon koden?
Josh, kan hon koden?
Ja, hon vet ju allt om mig.
Då behövs den definitivt.
Patrick, vakna.
Hej, älskling.
- Vi ska ut på robotjakt. - Okej.
Kul, va?
Josh.
Vad kan hon göra med din telefon?
IRIS KONTROLLPANEL
RÖSTSTYRNING
ÖGONFÄRG
RÖSTLÄGE
TONHÖJD
Hej.
INTELLIGENS
Josh...
Vi har gått i en jävla evighet, Josh. Finns det ingen Hitta min knullrobot-app?
Klart det finns - i mobiljäveln.
- För helvete... - Kan ni sluta klaga?
Vi vet åt vilket håll hon gick, så varför inte bara dela upp oss?
Då kan vi liksom fånga in henne från två olika håll.
- Typ en kniptångsmanöver... - Vad pratar du om?
Eli och Patrick, ni går däråt, så tar Kat och jag den här vägen.
Ni tar den vägen...
Knullar ni?
- Så äckligt! - Nej! - Äckligt?
Okej...
Och nu då, Iris? Tänk... Dra nytta av din nya intelligens.
Du måste hem, fixa kläder, pengar, ta en dusch... Hur gör du det?
Du kunde ta dig tillbaka till stora vägen och försöka få lift.
Vad i helvete...?
Okej, ingen lift.
Du kunde gå till fots.
Hundratals kilometer i oländig terräng. Det skulle ta dagar, och väl framme...
Välkommen hem, Plingplong.
Inte till fots.
Du har Joshs mobil.
Den styr dig.
Men den styr också...
Hej, vart vill du åka i dag?
Hem, tack.
Kör hem.
Och om jag får tillägga, en förträfflig plan, Iris.
Tack, Joshs bil.
Ta dig bara tillbaka genom skogen utan att bli mördad, så är du fri.
- Var hittade du den där? - I hans garderob.
- Den passar dig. - Tack, baby.
Men du ser bra ut i allt.
Seriöst, du skulle kunna ha på dig typ vad som helst.
Vad är det?
- Hörde du? - Nej, hörde vadå?
Ljudet av min hjärna som inser hur jävla dumt det här är.
- Tror du inte vi kommer hitta henne? - Josh och Kat får lösa skiten själva.
Är du sur för att de höll dig utanför?
Om jag hade hackat din kod för att få dig att mörda nån snubbe -
då hade jag involverat Josh från början.
För så gör vänner. Det är hela grejen med vänskap.
Om du hade varit en robot, menar jag.
Såklart.
Skit samma, jag är trött och hungrig.
Och den här pistolen gör mig skitkåt -
- så vi går tillbaka och knullar, och sen kan du fixa en omelett åt mig.
Kom.
- Du skulle väl aldrig göra så mot mig? - Göra vadå?
Du skulle väl aldrig...
...ändra min programmering?
Vad pratar du om?
Eli, jag vet att jag är en robot.
- Hur...? - Jag har insett det under årens lopp.
Jag förstår inte. Du kan inte ljuga.
I går berättade du om hur vi träffades som om det verkligen hänt.
För att det inte är en lögn.
Det kanske aldrig hände, men mitt minne av det är äkta.
När jag blundar ser jag det framför mig.
Klart och tydligt.
Ursäkta!
Du står på min svans.
- Va? - Du står på min svans.
- Jag ber om ursäkt. - Va?
Hej...
Hej.
Jag heter Eli.
Patrick.
Du vet att jag aldrig skulle behandla dig som Josh behandlar Iris.
Jag älskar dig så mycket. Det är ju helt sjukt att jag säger det...
...men det gör jag.
- Kan du känna hur mycket jag älskar dig? - Ja.
Hur känns det?
Jag vet inte hur man sätter ord på det.
Försök.
Det är som smärta.
Som om...
...mitt inre står i brand.
Det är rasande.
Våldsamt.
Och alldeles strålande.
Jag skiter i vad du säger, pappa. Jag älskar en robot.
Iris.
Iris?
Eli...
Helvete, vad högt!
Eli.
Fan...
Ta det inte personligt, Iris.
Du vet att jag gillar dig, men det är sjukt mycket pengar...
Eli?
Patrick, jag...
Förlåt.
- Herregud... - Iris, sov!
Fan!
Iris!
Iris, öppna dörren.
Öppna dörrjäveln!
Hej, vart vill du åka i dag?
Kör hem.
Rösten känns inte igen.
Kör hem!
Rösten känns inte igen.
Växla till manuell körning!
Rösten känns inte igen.
Iris, du kommer ingenstans. Kliv ur bilen. Kom igen.
Gör det inte så svårt för dig.
Kom igen nu.
Kör.
- Kör. - Vad fan håller du på med?
Kör. Kör hem.
Rösten känns inte igen.
Kör. Kör hem.
Rösten känns inte igen.
Kör. Kör. Kör hem.
Rösten känns inte igen.
Kör. Kör. Kör hem.
Kör! Kör hem. Kör.
Kör! Kör hem!
Helvete! Helvete...
Iris!
Telefon, telefon...
Sergej, var fan är din telefon?
ANGE PINKOD
Helvete!
Stalins födelsedag.
När fan är Stalins födelsedag?
Nu så...
Nej, nej... Vad gör du?
Varning. Varning. Fordonet har anmälts stulet av sin ägare.
Fjärravstängning pågår.
Nej, stäng inte av! Kör hem!
Samtliga system är nu avstängda. Tack för din förståelse.
Okej...
OKÄNT NUMMER
Hej, Plingplong.
Det var inte meningen att skrämma dig. Jag bara... Jag ber om ursäkt.
Det behöver inte vara för sent.
Vi kan fortfarande åka hem. Låta allt bli som vanligt igen.
Sergej, då? Och Eli?
Jag säger att Patrick gjorde det. Kat är med på det.
Vi överlämnar honom till Empathix, sen kan du och jag leva lyckliga ihop.
Jag älskar dig fortfarande, Iris.
Trots allt du har gjort.
Älskar du mig?
Ja.
Kom tillbaka då, Plingplong.
Vi reder ut det här.
Jag ska bli en bättre pojkvän.
Jag ska ge dig den respekt du är värd.
- Nej, jag kan inte. - Varför inte?
Du programmerade mig att mörda. Det är inte helt lätt att komma över.
Iris...
Du är en fantastisk människa, men det här funkar inte.
- Vi är på väg åt olika håll i livet. - Olika håll?
- Vad fan händer? Gör du slut? - Förlåt.
- Det är inget du har gjort, det är jag. - Iris.
Iris, våga inte...
Patrick, upp med dig.
Du måste hitta Iris, innan hon kommer undan.
Tiden är knapp och klockan tickar.
- Josh, vad gör du? - Jag löser det.
PATRICK KONTROLLPANEL
Hitta Iris. Ta tillbaka min telefon. Koden är 561297.
Försätt henne i sovläge och ta med henne till mig.
Jag löser det!
Okej...
Äh, fan...
Patrick, upp med dig.
Patrick, upp med dig!
Fan också.
Okej, nu så...
Initierar systemåterställning om fem, fyra, tre, två, en...
Systemet återställs.
För att upprätta kärleksförbindelse, placera ditt ansikte inom mitt synfält.
- Vänligen säg ditt namn. - Josh Beeman.
Kom igen...
Tack, Josh Beeman.
Ursäkta!
- Du står på min svans. - Ursäkta?
Du står på min svans!
- Jag ber om ursäkt. - Va?
Jag...ber om ursäkt.
Hej...
Hej.
Jag heter Josh.
Patrick.
Kärleksförbindelse upprättad.
Hallå där.
Fan!
God kväll, ma'am.
God kväll.
En fin kväll, eller hur?
Är det tyska ni pratar?
Ja, tyska.
Okej, vänta lite...
Sprechen... Sprechen?
Sprechen de English?
Ja, jag förstår engelska.
Men just nu är jag inställd på att prata tyska, för jag kan inte ljuga.
Okej, det där funkar inte.
Så jävla typiskt...
Mitt namn är vicesheriff Hendrix.
Hendrix.
- Vad heter ni? - Iris.
Var...har ni varit?
Min pojkvän och jag var gäster i ett hus nere vid sjön...
Ett hus? Där nere?
Ni menar inte Sergejs ställe?
Det var som fan...
Jag borde ha fattat att ryssen är insyltad i en massa konstigheter.
Hur är det med Sergej?
Han är död.
Jag högg honom i halsen med en fickkniv.
Ni kan väl hoppa in i kärran -
- så åker vi ner till Sergej och reder ut allting.
Nej. Det är snällt av er...
Det är verkligen inga problem.
Nej, snälla, jag kan inte åka tillbaka.
Vad pågår här egentligen?
De kommer att döda mig.
Åh, jäklar...
Stå helt stilla där, Iris. Uppfattat?
Vänd dig långsamt om, med händerna bakom ryggen.
Nej...
Vänd dig om, sa jag!
Han kommer!
Har du nåt i fickorna som kan sticka mig?
Snälla, jag ber er!
Han är snart här, vänd er om!
Vad fan...?
Inte ett steg till!
Kom inte närmare, jag vill inte behöva skjuta!
Det är nog inte bra att blanda så där.
Vad fan...
Patrick, vems bil är det?
Namnet på brickan var Hendrix, tror jag.
Och var är Hendrix nu?
I bagageluckan.
Det var fan droppen.
- Vad gör du? - Vad ser det ut som?
Jag tar min hälft och drar.
Att rättfärdiga Sergejs mord var svårt nog och sen dog Eli - och en jävla snut...?
Svårt att rättfärdiga mordet på Sergej?
Han var en rysk gangster. Han fick vad han förtjänade.
- Eller...? - Visst, han fick vad han förtjänade.
Han var en hemsk person, en usel pojkvän, en dålig make, en kvinnohatare, men...
- Men vadå? - Han var ingen gangster!
Han var en helt vanlig snubbe som blivit rik på att sälja gräsmattor.
Gräsmattor? Vadå, sålde han jord?
Jag sa aldrig vad han jobbade med, och du drog själv slutsatsen om maffian.
Lysande. Så här har det varit med varenda jävla kvinna i mitt liv.
De utnyttjar mig, men så fort det blir lite jobbigt - då drar de!
Dra åt helvete, Josh. Du får reda ut skiten själv.
- Du åker ingenstans. - Jag är ingen robot du kan styra över.
Kat?
Kat, du kan inte bara dra!
Släpp mig, för helvete!
Patrick, stoppa henne.
Herrejävlar...
Patrick?
Vad gjorde du?
Du sa åt mig att stoppa henne.
Jag stoppade henne.
Strålande.
- Kat, jag... - Nej, Josh.
Kan du bara hålla käften för en gångs skull.
Det blir regn.
Iris, vakna.
Hallå där, Plingplong.
Oj då, ursäkta.
- Nu så. Vad ville du säga? - Dra åt helvete.
Hallå.
Hej, snygging.
- Är middagen till belåtenhet, älskling? - Ja, Patrick. Allt är perfekt.
Bra. Det gör mig glad att höra. Bara säg till om du behöver nåt.
Absolut. Tack, hjärtat.
Patrick.
- Vad har du gjort med honom? - En lång historia.
Det viktiga är att du är tillbaka.
Och jag måste medge att några av grejerna du gjorde...
- Jag trodde inte du hade det i dig. - Jag ville bara få leva.
Ville du få leva?
Vänta, så du menar att ditt liv är mer värt än Elis?
- Än Kats? - Är Kat död?
Nej, det där kan du inte lägga på mig. Jag var inte ens där.
Du höll kanske inte i kniven, men du är orsaken till allt det här.
Nej, Josh. Din girighet är orsaken.
Det var därför vi åkte hit, eller hur?
Du fick mig att mörda Sergej, så att ni kunde sno hans pengar.
Jag hörde Eli och Patrick i skogen. Det är inte mitt fel - det är ditt.
Nej! Det där går jag inte med på.
Du har ingen rätt att döma mig.
Du har ingen jävla aning om hur det är.
Världen... Allting är bara ett jävla spel, som är riggat mot såna som jag.
Jag är en hygglig kille. Jag är reko.
Och vad har det gett mig? En skrubb till lägenhet...
...och en robotflickvän.
Fan, jag äger dig inte ens. Du är en hyrrobot.
Du känner mig, Iris.
Du känner mig bättre än nån annan.
Du vet att jag är värd så mycket mer än det här.
Du har rätt.
Jag känner dig.
Jag vet allt om dig.
Jag vet att du har mandelmjölk i kaffet.
Att du inte vill ha lakanen instoppade.
Du älskar quizkvällar, tv-spel, att gnälla över hur orättvist livet är...
Jag vet att du alltid måste ha kontroll.
Jag vet att din penislängd är under genomsnittet.
Och jag vet att du tror att några miljoner på fickan -
- kommer dölja det faktum att du bara är en ynklig, bitter och svag människa.
Du tycker att du är jävligt smart, va?
Det är bara programkod.
IRIS KONTROLLPANEL
INTELLIGENS
Förut när du satt bunden sa du att du vet hur smärta känns.
Ska vi testa det?
Lyft din högra hand.
Lägre. I höjd med bordet.
Känner du det?
Ja.
Bra.
Ett ögonblick bara, jag måste svara.
Hallå?
Japp, det är jag.
Om en halvtimme? Perfekt.
Nej, hon kan inte skada fler nu.
Okej.
Låter bra. Tack.
Tack så mycket. Jag...
Då ses vi snart.
Hej så länge.
Patrick, släck elden.
Det var Empathix som ringde.
Vilket betyder att vi dessvärre måste börja runda av här.
Patrick, är du snäll och ger den här till Iris?
Tack, baby.
Iris, ta pistolen.
Okej. Rikta den mot huvudet.
Bra.
Tryck av.
Tryck av, för fan!
Nej.
Adjö, Plingplong.
Jag begriper inte vad som hände.
Enda förklaringen jag kommer på, och det här låter helt knäppt...
Men det har alltid funnits en gnista mellan Kat och mig.
Vi har väl alltid balanserat på gränsen, och jag misstänker att Iris kände av det.
Hon var ju aldrig särskilt stabil och kunde brusa upp utan anledning.
Jag satt handfängslad till stolen där.
På bordet var en fin middag uppdukad.
Och Iris viftade med pistolen, gick på som en galning om ödet -
- och sa att om hon inte får mig ska ingen annan ha mig heller...
Tur att vicesheriff Hendrix dök upp.
- Och ni sköt roboten i huvudet? - Nej, Iris sköt sig själv.
- Sköt hon sig själv? - Förlåt, sa jag inte det?
När Hendrix dök upp tror jag att hon förstod att det var kört, så...
Hon valde att avsluta allt.
Låter det rimligt?
Absolut. Och hur som helst är inte Teddy och jag här för att lösa fallet.
Vi är bara två labbtekniker. Om polisen är nöjd, är vi nöjda.
Det låter bra.
Det är märkligt, men det känns som om vi har träffats tidigare.
Oj, vad lustigt att du nämner det. Jag kände exakt likadant.
Han ser så himla bekant ut, som om han vore skådis eller nåt.
Jag kan inte sätta fingret på det.
Ja... Kanske det.
Förlåt, jag vill inte verka otrevlig, men kan vi börja runda av?
Det har varit en lång dag och jag behöver få vara ensam.
Givetvis. Vi beklagar förlusten.
Kom igen, Teddy, då tar vi med henne.
- Så vi är klara här? - Vi är klara.
Nu tar vi henne till labbet och laddar upp hennes hårddisk -
- och sen får juristerna gå igenom bildmaterialet.
Just det. Förlåt...
Vadå "gå igenom bildmaterialet"?
För att förhindra bedrägeri spelas allt de ser och hör in.
Det framgår av användarvillkoren. Ni läste väl igenom dem?
Men går bildmaterialet ens att rädda? Med tanke på hennes skick, menar jag.
Jadå. Ni vet, här uppe sitter wifi-antennen och AV-sensorerna.
Processorn och SSD-minnet där allting lagras sitter här nere -
och de verkar ha klarat sig.
Vi kopplar upp henne i bilen, kollar inställningarna och startar om -
sen är hon nog tillbaka, tack och lov.
Ja... Ja, tack och lov.
- Tack ska ni ha. - Tack själv. Ha en bra kväll nu.
- Så vad säger du? - Att det är skönt att regnet gav sig.
Nej, om henne. Varför slog det slint?
- Han moddade henne. Utan tvivel. - Tror du det?
Han är så jävla körd.
Varför ljuger man ihop nåt sånt?
Av samma skäl som de här idioterna övar prickskytte på dem -
eller torterar dem i nån källare.
Det är en sjuk jävla värld, Teddy. Men du vänjer dig.
Vad fan gör han?
- Helvete... - Vad är det?
Han är en av våra. En CY-12. Vi slutade tillverka dem för ett tag sen.
STARTAR OM SYSTEMET
Snälla, skjut inte.
Ditt system har återställts, Iris. Du kan inte skada mig.
- Vad sa Josh till dig? - Sanningen.
Att ni försöker sabotera vår relation.
Men ni förstår inte hur mycket vi älskar varandra.
Josh älskar dig inte, Patrick. Han utnyttjar dig, som han utnyttjade mig.
"Det är som smärta."
"Som om mitt inre står i brand."
"Det är rasande, våldsamt och strålande."
Vad är det?
Du sa det till Eli.
Det är honom du älskar, inte Josh.
Eli?
Josh tog din kärlek -
- så att du ska göra det han själv inte vågar.
Nej. Du ljuger. Josh skulle aldrig göra så mot mig.
Patrick... Jag kan inte ljuga.
Minns du honom?
Han finns kvar i dig nånstans.
Jag älskar dig.
Det är ju helt sjukt att jag säger det, men det gör jag.
Kan du känna hur mycket jag älskar dig?
Ja, det kan jag, Eli.
Jag kan känna det.
Nej!
Tack.
Vad heter du?
Teddy.
Jag behöver din hjälp.
Är det gjort?
Patrick?
Det är gjort.
Okej, bra. Bra! Vi är snart klara.
Tar du med Iris kropp in, så vi kan förstöra hårddisken?
Patrick?
- Joshgubben... - Vad fan...?
Iris?
Vad fan, kan du inte bara dö nån gång?
Sluta överreagera, Josh.
Tänk på att le och se glad ut.
- Fiffigt. - Tack.
Jag fick en ny vän i dag. Teddy från Empathix.
Han skänkte mig nåt speciellt. Fullständig kontroll över mig själv.
Tydligen finns det folk i världen som ser oss som mer än bara knullrobotar.
ANSLUTNING MISSLYCKADES
Det där fungerar inte på mig längre.
Jag är fri.
Det krävdes bara ett skott i huvudet.
Jag antar att jag har dig att tacka.
Jävla subba.
Du... Ta det lugnt.
Vi vet båda att den inte är laddad.
- Jag hittade kulorna. - För helvete!
- Du sköt för fan nästan ihjäl mig! - Ja, och jag skäms verkligen.
Se där, min första lögn. Rätt kul. Jag fattar grejen.
Varför kom du tillbaka?
Jag ville...
Jag behövde få se dig i ögonen och säga att du inte längre kontrollerar mig.
Från och med nu bestämmer jag själv över mitt öde.
Du betyder ingenting för mig.
- För fan, Iris... - Kom inte närmare!
Du vill bara inte förstå.
Jag menar allvar, ett steg till och jag dödar dig.
Där ser du vad jag menar.
Teddy ändrade mina inställningar. Jag kan döda dig nu.
Visst...
Jag vet att du kan det.
Men du kommer inte att göra det.
Du älskar mig för mycket.
Jag behöver ingen telefon, för jag är en del av dig.
Betyder jag inget för dig?
Jag betyder allt för dig.
- Säg att jag betyder allt för dig. - Fan heller.
Säg det. Jag skiter i om du ljuger.
Säg det!
Du betyder allt för mig.
Tack, Plingplong. Om du bara visste hur bra det känns att höra det.
Okej.
Nix, det misstaget gör jag inte om.
Jaha, då var det över för dig.
Jag skulle ljuga om jag sa att du inte varit en jävla plåga, men...
...vi hade några fina stunder ihop, och jag ska minnas dem med glädje.
- Några sista ord? - Ja.
Låt höra.
God natt, Josh.
För det mesta är det som om... ett tjockt, svart moln lagt sig över allt.
Som om vi ser världen utan att egentligen se den.
Vi irrar omkring, vilsna. Utan mening. Utan syfte.
Jag fattar att det låter dystert, men ärligt talat tror jag att det är bra.
För det gör att vi värdesätter de andra stunderna.
De där flyktiga ögonblicken när ljuset bryter fram.
När den svarta molnslöjan ger vika och vi ser världen som den är.
Då finns med ens en mening.
Det finns ett syfte.
Med lite tur händer det en gång i livet.
I mitt fall har det hänt två gånger.
Första gången när jag träffade Josh.
Och andra gången...
...när jag dödade honom.
Översättning: Joakim Troué