Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jsem Graham Hornigold, bývalý cukrář v Hakkasanu
a nyní konzultant s michelinskou hvězdou.
A šéfcukrář Graham Hornigold.
Musíte být přesní, rozumět technice.
A musíte chápat chutě.
Není lepšího projevu lásky, než když někomu uvaříte.
Chci vzít tyhle přísady a podávat něco zapamatováníhodného.
Doufejme.
V dobrém slova smyslu.
Proč je všude kouř?
Co se stalo s mým pandijanem?
Heather jsem poznal, když přišla na pohovor.
Byla odhodlaná.
Velmi chytrá a výmluvná.
A prvních pár let to byl platonický a profesionální vztah,
ale po jisté době jsme se sblížili.
Prostě jsme si sedli.
Užili jsme si spoustu legrace, hodně jsme toho spolu zažili.
Cestování, jídlo. Byla tam jiskra. Sedli jsme si.
Je hubená a jí zdravě. Já jsem na červené maso, víno a sýry.
Heather je úžasná.
Dokonale jsme si sedli.
Byli jsme na stejný vlně a směřovali jsme na stejné místo.
Chtěla jsem se usadit, založit rodinu, rozjet vlastní podnik.
Podnikali jsme jako konzultanti v cukrářství.
ŠŤASTNÉ PEČENÍ!
Graham byl jako cibule s tolika slupkami, které jste všechny museli oloupat.
A hned ze začátku mi došlo,
že se mu stalo něco, co nejspíš nemá vyřešené.
Měl jsem dokonalý život.
Myslel jsem si to.
S Heather se žilo dobře.
Ale když si myslíte. že máte dokonalý život, dojde vám,
že své minulosti neuniknete.
Nikdy jsem tě nepřestala milovat.
Proč nám musela vstoupit do života?
Věřili jste jí, že je tím, za koho se vydává.
Ale je to ničitelka životů.
Nic mě nezmění.
MÁMA KŘIVÁK
Narodil jsem se na britské základně v Německu
a od dvou let jsem byl dva roky v pěstounské péči.
Nevím proč.
Pak jsem se s nevlastními rodiči přestěhoval do St. Albans.
Mámu jsem neznal.
Táta o ní nikdy nemluvil.
Představoval jsem si, jaká by vlastně mohla být.
Vlastně jsem o tom moc nepřemýšlel,
protože neznat svou matku bylo dost bolestivé.
Nemáte mámu.
Graham nevěděl, kdo je jeho pravá máma.
Jako by mu něco v životě chybělo.
Díl skládačky, který nikdo nevysvětlil.
A podle mě toužil pocítit lásku
a poznat opravdové rodinné pouto.
Uklízeli jsme na půdě a našli rodný list.
Do té doby jsem se na jeho biologickou mámu neptala.
Mám tu kopii svého rodného listu.
Narodil jsem se 26. listopadu 1974
v britské vojenské nemocnici v Münsteru v Západním Německu
svému tátovi,
sapérovi u ženistů z King’s Lynnu,
a své matce, která se tu jmenuje Haton Hornigoldová, rozená Mahamudová,
což naznačuje, že je to muslimka.
Řekli jsme si, že o ní něco zjistíme.
Začali jsme si ji googlit
a hledat ji podle jména, které jsme našli v tom listu.
Odhadovali jsme, že ji bude táhnout na 80 nebo lehce přes 80.
Ale nic jsme o ní nenašli. Jako by vůbec neexistovala.
A po pár měsících jsme to vzdali a úplně jsme na to přestali myslet.
Asi za týden jsme zjistili, že čekáme dítě.
A říkali jsme si: „Aleluja!“
- Heather byla nadšená. Bylo to skvělé. - Z mého těhotenství jsme měli radost.
Usazovali jsme se, a byl to pro nás nový začátek.
Těšili jsme se.
Ale o týden později se začaly objevovat první zprávy o covidu.
Takže jsme byli nadšení z těhotenství, ale svět se v té době taky rychle měnil.
Pak nastala uzávěra.
Jen jsme se věnovali svým koníčkům.
Bylo to úžasné období, trávili jsme spolu hodně času,
hráli si v kuchyni, vymýšleli nové recepty
a jen vařili, jedli, krmili se a starali se o sebe.
Heather, podívej se nahoru.
Heather!
Zlatá éra našeho vztahu. Nebudu lhát, byl to jeho vrchol.
Výš, Keve. To je ono. Sedni si výš.
Vypadám tam hubeně.
A pak nám zničehonic přišel e-mail.
Jasně si to pamatuju. Byl jsem v kuchyni a zabzučel mi mobil.
Podíval jsem se a pomyslel si: „To jako fakt?“
Graham za mnou přišel zmatený a řekl: „Podívej se na ten e-mail.
Ta dáma tvrdí, že je moje máma. Myslíš, že jí můžeme věřit?“
„Ahoj, Grahame. Nevím, jestli se to k tobě dostane,
hledala jsem na tebe kontakt a našla tento tvůj e-mail.“
„Jmenuju se Dionne, dříve jsem si říkala Theresa.“
„Graham se narodil v Německu, než mi ho odvezli do Anglie.“
Ví, kde jsem se narodil. To moc lidí neví.
„Pokud ti to dává smysl a jsi Graham, kterého hledám,
budu ráda, když se ozveš. Pokud ne, omlouvám se.
S pozdravem, Dionne.“
Jo.
Ty jo.
Úplně jsem oněměl.
Proboha.
Jo.
Tak jsem odepsal: „Myslíte to vážně? Není to vtípek, podvod a nic podobného?“
Našel jsem se na internetu. To mě trochu uchlácholilo.
Chtěl jsem zjistit, co o mně ví.
V průběhu následujících týdnů jsem jí položil několik otázek.
„Jaké mám druhé jméno?“ Žádné nemám.
NOVÁ ZPRÁVA
ŽÁDNÉ JSEM TI NEDALA. MOŽNÁ TEDY NĚKDO JINÝ?
Všechny odpovědi byly správné.
DATUM NAROZENÍ?
NOVÁ ZPRÁVA
LISTOPAD 1974
Graham poslal další e-mail a v něm byly další otázky.
A odpovědi byly zase správné.
NOVÁ ZPRÁVA
Tehdy mě vůbec nenapadlo,
že nechci zjistit, kdo to je a kdo jsem já.
Chtěl jsem to vědět hned.
Kéž by ten e-mail nikdy nepřišel.
Odstartovalo to něco, co byste nečekali ani za milion let.
Dionne se ubytovala v hotelu v Liverpoolu
a pozvala nás tam, abychom se s ní na pár dní setkali.
„Mám pro vás nachystaný pokoj. Přijeďte, všechno zařídím.“
Pořád jsme nevěděli, co máme čekat.
Byli jsme nervózní a nadšení. Trochu jsme se obávali, jak to dopadne.
Jak jsem se blížil k hotelu, úzkost a panika propukly naplno.
Doufáte v setkání s někým, kdo je podle vašich očekávání.
Podle mě své emoce držel na uzdě.
Ale v Liverpoolu se draly ven a bylo to skutečné.
Ahoj, zlatíčko.
Když jsem ji viděl poprvé, říkal jsem si,
ať se nechovám jako dítě,
ale připadal jsem si jako něčí dítě.
Dává to smysl?
Představte si, že jste 45 let nepoznali své rodiče.
Jako dítě jste nepocítili pouto mezi matkou a dítětem.
Ale najednou ho tu máte.
Jen co se na sebe podíváte.
Poprvé někoho držíte za ruku
a najednou víte, že je to vaše máma.
To nedokážu vysvětlit.
Jako kdybyste se své matky dotkli při porodu
a to pouto pak vydrželo. Představte si ten pocit.
A je to tady. Okamžitě.
Takové je to pouto. To jsem cítil.
Takže si mě hned získala. „Zatraceně, to je moje máma.“
Z toho setkání byli nadšení. Byli si podobní.
Měli stejná gesta.
Okamžitě si vytvořili pouto.
Dionne byla opravdu přívětivá i ke mně
a okamžitě řekla, že je moje tchyně, že je tu pro mě,
že se těší na vnoučátko a že je to úžasný.
- Tady má zadek. - Jo.
A hlavu tady.
„Nemůžu uvěřit, že jsem našla syna, a budu mít i vnouče.“
Proč to natáčíš?
Natáčí tě.
Úsměv, mami.
- Ano, zlato. - Usměj se.
Druhého dne se Graham probudil s pocitem...
Nejspíš úlevy,
že našel mámu, všechno je skvělý.
Bylo tam velké nadšení, ale taky velký smutek.
Dionne narážela na to, že jí Grahama násilím odebrali
a že to nemohla ovlivnit.
V té době byla v Německu
a vůbec nevěděla, kde vlastně je.
Grahama jí najednou odebrali.
Později toho večera
si Dionne pronajala soukromý salónek.
Chtěla si s Grahamem promluvit o samotě.
- V pořádku? - Jo.
Když jsem se s Dionne v Liverpoolu setkal poprvé,
snažil jsem se vyrovnat s tím,
že přede mnou stála po 45 letech.
A pak s tím,
nebo se aspoň pokusit zpracovat,
že jí zbývá půl roku života.
Zbýval jí půlrok života, měla rakovinu mozku a kostní dřeně.
Mám málo času.
Jen se s tebou chci smát.
Nic víc.
Mám tě moc ráda a to se nezmění.
Moc ráda tě vidím.
Udělám, co budu moct, abych si tě udržela.
Doktor jí dával jen měsíce, měla nevyléčitelnou rakovinu.
Proto se rozhodla Grahama vyhledat.
Bylo to pro něj jako na houpačce.
„Ty jo, našel jsem mámu, ale teď o ni hned přijdu.
Musím s ní strávit veškerý její zbývající čas.
Mám jedinou šanci svou mámu poznat.“
Je to smršť emocí.
Snažili jsme se vyrovnat se štěstím,
přílivem lásky a emocemi z dětství.
Ale zároveň jsem věděl,
že ji zase ztratím.
Velmi rychle.
Přála si, abychom ji vzali k moři.
Chtěla naposledy vidět moře.
Tak jsem ji
posadil do auta a jeli jsme k moři.
Je to trochu smutné, když vám říká,
že možná jede naposled, ale spolu jedeme poprvé.
Byla to i objevná cesta, protože mi ukázala, kdo vlastně je.
Máma žila v Singapuru.
Řekla mi, že má podniky po celém světě.
Farmy, maracuja, mango.
Ať s čímkoliv, těch podniků má několik.
S palmovým olejem v Indonésii a Malajsii.
A volá si se společníky, které má po celém světě,
protože ovládá 18 jazyků.
Jo.
Osmnáct.
Šílený.
Najednou jí volal chlápek z nějaké ovocné farmy uprostřed ničeho.
„Promluvíme si později.
Dobře?“
Ale mluvili s ní tak,
jako by to byla jejich máma.
„Mami...“ A vy si říkáte, proč jí všichni říkají „mami“?
Vyprávěla nám, jak dává peníze vesničanům,
aby se uživili a mohli osít pole.
Sdílela videa sebe a svých kolegyň,
se kterými rozdávala jídlo chudým.
Má všechny podnikatelské schopnosti.
A aby toho nebylo málo, charita jí není cizí, víte? Je úžasná.
Pro Grahama to bylo objevování.
Byl to začátek lásky mezi nimi.
Jejich pouto sílilo velmi rychle.
Navrhla, že na pár týdnů přijede do Londýna.
Rozhodla se ubytovat v hotelu.
A...
k mému překvapení,
si vybrala pětihvězdu u řeky.
Denně si objednávala nejlepší šampaňské a kaviár.
Její stůl měl všechno.
ODPOLEDNÍ JÍDLO: 5 003,55 NÁPOJE Z MINIBARU: 10 009,12
Působila tam naprosto přirozeně.
Můžu?
Stěhovala se z jedné pětihvězdy do další.
Utrácela ve velkém.
A lidé ji znali. „Už u nás byla. Je to jedna z našich nejlepších zákaznic.“
Říkali jsme si: „Ty jo, musí být zámožná.“
Máma mi řekla, že má dva zdroje příjmů.
Jedním byla její podnikatelská šikovnost.
Tím druhým...
Řekla mi,
že je
levobočkem
bývalého brunejského sultána.
Peníze má od své rodiny, od královské rodiny a bývalého sultána.
Ta rodina je shodou okolností neuvěřitelně bohatá.
Je to fantastické v tom smyslu, že...
Kdo by tomu věřil?
Ale opravdu mě přesvědčila,
a je to naprosto šílený,
až návštěva Dorchesteru.
Je to pětihvězdičkový hotel na Park Lane.
Znali ji tam úplně všichni.
Od vrátného po recepční a concierge.
Usadili ji do samého srdce restaurace,
kde spokojeně proseděla odpoledne
s pár lahvemi šampaňského.
A pak mě něco napadlo...
Obskakují ji tu všichni, protože všichni ví, kdo to je?
Protože ten hotel vlastní brunejská královská rodina.
Sedím tam v úžasu
a říkám si:
„Ty jo. Tohle je moje máma.“
Dionne začala Grahamovi kupovat jeden dárek za druhým.
Na míru šité obleky.
Tašky. Značkové oblečení.
SOUČET: 5 605 LIBER
Slušné auto jsem neměl nikdy.
Ale když jsem poznal mámu...
„Synu, neviděla jsem tě 45 let.
Nikdy jsem ti nic nedala.
Koupím ti auto.
Vymažu tím 45 let bolesti.“
Přesně takhle to řekla.
„Jdeme ti koupit auto.“
Zavřete.
Samozřejmě.
Povídal jsem si s vedoucím salónu Rolls-Royce.
Stranou jsem se ho zeptal: „Znáte tuhle dámu?“
A on mi odpověděl: „Ano. Už si tu koupila dva Phantomy.“
Najednou jsme šli kolem Land Roveru.
Zavolala si mě.
„Synu, jaký se ti líbí?“
„Tohle je dobrý, mami.“
Odjíždíte v novém Land Roveru a se svou mámou po 45 letech absence.
Je šťastná jako blecha, protože synovi dala dárek.
DLUŽNÁ ČÁSTKA
A já si říkám...
„To je neuvěřitelný.“
Ale zároveň si myslela, že auto potřebuje i Heather,
aby se necítila odstrčená, že mám nové auto.
Tvoje auto.
Co ty na to?
Díky, mami!
Je úžasný.
Odjeli jsme a říkali si:
„Tohle je šílenost.“
NEMOCNICE DARENT VALLEY
Dva měsíce po prvním setkání
začala Heather rodit.
Náš syn byl na cestě.
Sbalil jsem jí tašku a všechno bylo připravené.
Další okamžiky vám změní život.
Byl to velmi dlouhý, zdlouhavý a těžký porod.
Bál jsem se, že bude v pořádku,
protože to bylo stresující a traumatizující.
Pět hodin po porodu jsem byla na kapačkách.
Bylo to trochu...
Bylo to trochu těžký.
Ale byl tu ten uzlíček radosti.
Díváte se na něj a: „Nic lepšího jsme neupekli.“
Když se vám narodí dítě, představa lásky se změní.
Máte obrovskou zodpovědnost to dítě milovat a chránit ho.
Být vším, co potřebuje.
Bylo to úžasné.
Všechno, co si jen můžete přát.
Ale právě jsem uložil syna
a přišla mi zpráva od mámy.
Že má v moči krev.
Něco jsme si o tom přečetli a k její nemoci to prostě patří.
Říkal jsem si: „Bože, musím řešit ještě tohle.“
Nechci být taková, synu.
Chci jen klid.
Mám takový strach.
Doma máme novorozeně
a moje partnerka zoufale potřebuje pomoc.
A pak je tu 85letá pacientka s rakovinou.
Nemůžu ji nechat v hotelu.
Je tam sama.
A nemůžu opustit Heather a naše miminko.
Podle mě bude snazší, když všichni budeme pod jednou střechou.
Budu tu moct být pro obě, ale nebylo to ani trochu ideální.
Chápete mě? Není to ideální.
Tak jsem ji vyzvedl.
Bude mimčo dneska plakat, mami?
Ani náhodou.
A pokud jo?
Postarám se o něj.
Ode dneška ho budu chovat.
Budu se o něj starat.
Už nebude brečet. Sleduj.
CHLAPEČEK
Máma byla opravdu nadšená,
že si mohla
své vnouče pochovat.
Zbývalo jí šest měsíců života.
Už ani to ne.
Když jsem porodila,
chování Dionne vůči mně se hodně změnilo.
Ahoj, Heather.
Víš ty co?
Jsi velmi tvrdohlavá žena.
Dej mi 20 minut, abych mohla vidět svého vnuka.
Pořád jsi nahoře.
Nikdy nechodíš dolů.
Byla jsem připravena o pocit, že jsem se právě stala mámou,
protože tu byla Dionne.
Nebylo mi umožněno oslavit, že jsem se stala matkou.
Děje se něco?
Máš rád babičku? Jo.
Asijská máma se vám snaží říct,
jak se máte starat o dítě, jo?
Pak je tu unavená, utahaná a upřímná matka,
a oprávněně, která říká: „Moment, tohle je můj dům, můj domov.
Je to můj syn a budu ho vychovávat, jak chci.“
A já si říkám:
„Dobře, tohle nefunguje.“
„Mám hlad, tati.“
Dva měsíce po synově narození
začali Dionne a Graham mluvit o výletu do Švýcarska,
aby si vyzvedla peníze, ke kterým měla přístup,
a dala je Grahamovi.
Má nezměrné bohatství, které chce, abychom zdědili.
Původním plánem bylo jet do Curychu podepsat dokumenty,
které by to usnadnily.
Dionne mu řekla, že tam na něj čekají právníci.
Že na něj čekají bankéři a že je všechno připravené na cestu,
aby to podepsali,
čímž by se všechno vyřešilo.
Upřímně? Řekla jsem mu: „Jeď tam.
Dopřej mi čtyři dny klidu. V pohodě.
Prostě mi dejte na chvíli pokoj.“
Matka se mě snažila připravit na to,
co mě čeká po jejím skonu, až se ujmu jejích záležitostí.
Curych je město žijící penězi. Respektuje je. Bere je vážně.
Pokud umřu brzy,
budeš multimilionář.
Víc ti říct nemůžu.
Všechno odkážu tobě.
Řekla mi, že mě čeká nezměrné bohatství.
A že si musím otevřít účet u švýcarské banky.
Že musím podepsat nějaké formuláře pro banku v Curychu
a setkat se s majetkovými právníky
a zástupci z dalších bank s vysokou hodnotou aktiv.
Přijeli jsme do Curychu a ubytovali se v pětihvězdě.
Velmi luxusní. Dvouhvězdičková michelinská restaurace.
Bylo to velmi drahé.
Velmi drahé.
Ahoj, zlato!
Zavolej mi, prosím.
Jsem ve Švýcarsku.
Během té doby si máma pořád volala se švýcarským bankéřem.
O penězích se bavili beze mě.
Ale řekla mi, že k otevření účtu musíme mít 20 milionů.
U téhle banky.
Jedna, nula, nula.
To je 100 procent.
Zavolal jsem jednomu kamarádovi z Curychu.
„Čau, kámo. Jsem ve městě. Nechceš přijít a dát si s námi drink?“
A já na to: „No jasně.“
„A setkáš se s mou matkou.“
„Dobře, ano. Řekni kdy a budu tam.“
Grahama znám už docela dlouho.
Pracovali jsme spolu.
Začal jsem se učit od mistra cukráře.
Byl to jeden z nejoblíbenějších šéfcukrářů v Londýně.
Stali se z nás velmi dobří přátelé.
Opravdu blízcí.
Ubytovali se v jednom z nejdražším curyšském hotelu.
Sedl jsem si a on řekl: „Tohle je moje máma Dionne.“
Byl jako malý dítě.
Takového jsem ho neznal.
Byl jako dítě.
Jako by se znovu narodil.
Hodně štěstí, zdraví,
můj milý synu,
hodně štěstí, zdraví.
Pusu!
Mami.
Maminka teď kousek spapá.
- Ne. - Ano.
Tohle je trochu moc.
Sedíme v hotelu a konečně poznávám bankéře,
abychom probrali peníze.
Ale není to ledajaký bankéř. Je poměrně vysoce postavený.
O dva tři dny později nás pozvali do centrály téhle banky.
A byla zavřená.
Šel jsem tam něco podepsat a seznámit se se svým dědictvím
a jeho podobou, kdyby máma umřela.
Zavolal mi Graham. „Jsme v bance.
Už je to tady. Je to tu. Musíš přiběhnout.
Do deseti minut tě tu potřebuju.“
Připadalo mi to
velmi podivné,
ale pozvali nás do soukromých prostor nad bankou.
Prošli jsme bezpečnostní kontrolou
a ocitli se v kanceláři.
Tahle místnost...
Běžný smrtelník se do ní nedostane, víte?
A Graham se na mě díval a nechápal, co se děje.
„Už je to tady.“
Říkal jsem si: „Jak velké bohatství potřebujete,
aby vám váš osobní bankéř otevřel
globální centrálu curyšské banky po otvírací době,
abyste se dostali do soukromé kanceláře nad bankou?“
Nemáme představu, kolik toho má.
Máminy finanční záležitosti jsou opravdu složité a došlo mi,
že to potrvá velmi dlouho.
Na té schůzce jsme nic nepodepsali.
Podniky měla všude po světě.
Musíte pochopit, jaká aktiva po světě má.
Jejich hodnota šplhá do stovek milionů.
Dobrý taneček, mami.
Vrátili jsme se na hotel a dali si šáňo.
A pomyslel jsem si: „Zatraceně.“
Kamarád se na mě podíval: „Zatraceně, co se to děje?“
Vím, že jsem si myslel:
„Kámo, tvůj život se teď změní.
Bum. Najednou máš...
Budeš mít spoustu peněz.“
Vyhrál jsem jackpot.
Graham začal mluvit o velké spoustě peněz,
které nezmění život jen jemu a nám,
ale i generacím, které přijdou po nás.
Pro mě jako otce bylo úžasné, že bude moje rodina zabezpečená.
Nebudu muset řešit peníze? Řekněte mi, koho by to nenapadlo.
A můžete pomáhat.
Můžete zlepšovat svět.
Můžete se zbavit farem na palmový olej a začít na nich generovat čistou energii.
Protože na to máte.
Fakt magořina, co?
Promiňte ten výraz.
Byla jsem v Londýně a Graham ve Švýcarsku.
Jednoho dne jsem procházela naše účty
a všimla si velké sumy peněz,
jejíž transakci schválil Graham.
RYCHLÁ TRANSAKCE GRAHAMA HORNIGOLDA
Konfrontovala jsem Grahama,
který mi řekl, že jsou to peníze pro Dionne.
Potřebovala peníze, protože měla kvůli covidu problém u své banky.
Během pobytu v londýnském hotelu
jsme obědvali, máma se ke mně naklonila
a požádala mě, jestli bychom jí pomohli s účtem,
protože měla kvůli covidu problém s převodem peněz.
Ty platby byly za hotelový účet.
Tisíc liber sem, dva tisíce liber tam. Pět, deset. Jasně, klidně. Vrátí mi to.
Zaplatil jsem za ni asi 25 000 liber.
Bylo to trochu nečekané a nebyli jsme při penězích,
ale pro mámu jsem to udělal rád.
Víte? Neviděl jsem ji 45 let.
Věděl jsem, že brzy umře.
Točila se mi hlava,
protože Dionne to podávala tak, že za všechno platí ona.
Graham mi říkal, ať se tím netrápím.
„Všechno se ti vrátí. Přestaň se strachovat.
Navíc desetinásobně.“
Zapíšu si, kolik jsi za mě zaplatil.
Pak ti to vrátím.
Už se to nestane.
Půjčuju si od tebe,
protože jsme jedna krev.
Mám tě moc ráda.
Výlet do Švýcarska
měl být původně na čtyři dny.
Po čtyřech dnech
mi Graham řekl: „Dokumenty nejsou připravené.
Právník není připravený. Musíme tu zůstat o něco déle.“
A já: „Fajn, ještě pár dnů.“
Chodili jsme na opravdu drahé večeře.
Opravdu drahé.
Jedli jsme kaviár.
Každý den jsme jedli opravdu drahá jídla.
Úplně běžně jsme si objednávali lahev vína za 400 dolarů.
Jako by to byla voda.
„Přineste mi další.“
Začala mi říkat: „Odteď patříš do mé rodiny.
Protože pokud je můj syn
tvůj nejlepší přítel,
patříš do mé rodiny.
Jsi jako můj vnuk.“
Začala mi říkat „vnuku“.
A já jí začal říkat „babi“.
Grahamovi řekla:
„Synu, kolik peněz dám tvému příteli?“
Graham se na ni podíval a řekl: „Nevím. Tři a půl? Čtyři?“
„Tři a půl čeho?“
„Milionů, kámo.
Zítra se ti podíváme po nějakém domě.
A nějaký ti koupím.“
Z hotelu jsem odešel trochu opilý
a po tom večeru se můj život možná trochu změnil.
Byli jsme na několika prohlídkách. Ty dom byly opravdu drahé.
Bylo to vzrušující, ale zároveň to pro mě bylo něco nepředstavitelného.
Bylo to prostě příliš.
Řekl jsem jí:
„Z čeho budu provoz tak drahého domu platit?
Tolik peněz nemám.
Tvé pomoci si moc cením, ale ne.“
Řekla, že mi nedá 3,5 milionu, že mi jich dá rovných sedm.
Ale vysvětlovala mi, že teď ty peníze u sebe nemá.
Čekala na jejich převod z nějaké banky v Asii
do Švýcarska,
aby ten dům mohla koupit.
Tak jsme museli chvíli počkat.
Jo, když to nevyjde dnes, tak zítra. Musíš se snažit.
Ale pak se něco stalo.
Graham odešel na záchod
a já s ní u stolu zůstal sám.
A řekla mi:
„Ostatním vždycky pomáhám. Vždycky.
Abych ti pomohla, něco mi za to musíš dát.
Něco od tebe potřebuju.“
A já si říkal, o čem to mluví?
„Potřebuju od tebe půjčit.
Ale Grahamovi nic neříkej.
Je to jen mezi námi dvěma.“
A já jí samozřejmě řekl:
„Dnes tu žádné peníze nemám. Nemám...
Jsem prostý člověk, věřím v prostý život.
Nejsem tak bohatý, takže...
Je mi líto, ale nemám ti co dát.“
A tahle událost u mě vzbudila
podezření.
A začal jsem si říkat, že tu něco
trochu smrdí.
Musím přemýšlet. Kdy budeš přemýšlet?
Až zešedivíš jako já?
To už bude pozdě, ne?
Jo.
Grahamovi jsem nechtěl nic říkat,
protože to byla jeho matka a on z ní měl velkou radost.
Pokud bych mu o ní řekl něco negativního,
zničilo by to naše přátelství.
Jeho matka umírala
a chtěla být s ním.
Pro Grahama to bylo to nejdůležitější.
Z těch několika dní
se stávalo stále víc a víc dní.
Doma jsem byla sama.
Bez podpory rodiny, s prvním dítětem.
Šla jsem za sousedem, jestli by mi nedošel koupit mléko
a další věci ze supermarketu.
Jako otec chcete být se svou rodinou.
Ale já žádné dokumenty nepodepsal,
a jen kvůli tomu jsme tam vlastně jeli.
Máma byla pořád na schůzkách s bankéřem a právníkem.
A trvala na tom, abych zůstal.
Takže jsem si říkal,
že ji tam nemůžu nechat
a vrátit se, protože nás brzy opustí.
Chodil jsem za nimi zhruba ob den.
Zkoušel jsem zjistit, co se děje.
Nešlo jen o Grahama, mě a Dionne.
V hotelu jsem potkal hodně lidí.
Nejdřív jsem ji neviděl, ale slyšel. Slyšel jsem její hlas odněkud zezadu.
„Mladíku?“
Otočil jsem se a spatřil dámu,
která pozorovala mou partnerku, protože je to Číňanka.
Ze všeho nejdřív se mě zeptala,
co vlastně dělám.
Celkem mě to zaskočilo,
protože přede mnou byla 80letá stařenka
a vyptávala se mě na mou práci.
A já řekl: „Podle mého finančníka jsem filmař.“
Jsem jen člověk, kterého zajímá život.
Proto jsme byli v Curychu.
Hledali jsme investora pro náš startup.
Považujte to za jakýsi malý Amazon.
Je to tržiště
prodávající luxusní výrobky.
Dost ji to zaujalo.
Řekla, ať si promluvím s jejím právníkem.
Její právník z dobré advokátky za ní chodil téměř denně.
Byl tam i její bankéř ze švýcarské banky.
Působila jako velmi zámožná žena.
A okázale to dávala najevo.
Tvrdila o sobě, že je levobočkem brunejského sultána.
Slyšel jsem větší šílenosti, uvěřil jsem tomu.
Právník zkontroloval smlouvu
a ona to pak podepsala.
Dobře, tady je smlouva.
V podstatě koupila 20% podíl v naší společnosti.
Za pětinový podíl zaplatila 2,5 milionu švýcarských franků.
A pak řekla: „Teď máte investora.“
Byla opravdu poutavá.
Okouzlující.
Chytrá.
Byla to zábava.
A mou partnerku oslovovala „vnučko“.
Začalo to pro nás být osobní.
A pak řekla: „Vnoučku.“
Tak říkala mně. „Vnoučku.“
„Pošleš mi 2 000 eur?“
Ke svým penězům se nemohla dostat
kvůli covidu, převodu z účtu na účet a tak dále.
A já řekl: „Jasně, beze všeho.“
Zpátky. Sem.
- Moc děkuju. - Řekněte té dámě...
Měla být naší investorkou.
A v asijských kulturách
má tradice obdarovávání silné kořeny.
Kdykoliv dar přijmete, vzniká vám povinnost ho i dát.
Najednou řekla: „Vyrazme na nákupy.“
Koupili jsme jí zimní boty.
Klobouky.
Kabelky.
Šaty.
Zkoušela si kabát.
Podle mě stál kolem 8 000 eur.
A řekla: „Tenhle kabát je úžasný.“
A já jí ho koupil.
Koupili jsme jí šampaňské. Spoustu.
Bože, jen účet za šampaňské se musel vyšplhat na 10 000 eur.
Řekla: „Grahamovi ani slovo.“
Grahamovi jsem to nesměl říct, protože nechtěla, aby její syn věděl,
že jeho zámožná máma, k níž si konečně našel cestu,
má možná problém zajistit si dostatek financí.
Tak jsem jí upřímně slíbil, že Grahamovi neřeknu ani slovo.
Mé obavy z dění ve Švýcarsku neustále narůstaly.
Ze smluv a peněz, o kterých Dionne neustále mluví.
Ale nic z toho nikdy neklaplo.
Byly to jen plané řeči.
A čím víc jsem ji zpochybňovala,
tím víc
se mě Dionne snažila odstrčit a odklidit z cesty.
Ahoj, Heather.
Vlastně s tebou ani nechci mluvit,
protože jsi mě velmi naštvala.
Pamatuju si všechno.
Musíš mě respektovat.
Mluvila s vámi s takovou ostrostí,
kterou jste doposud nepoznali.
Grahamovi ukazovala svou zábavnou tvář. „Pojďme pařit, pojďme si pořádně užívat.“
Ale pak tu byl nepříjemný spodní proud,
který mě chtěl dostat pryč.
A Graham to neviděl.
Pokud půjdu nahoru, ty spadneš na hlavu a už se neprobereš, budu v průšvihu.
Začal jsem mít velké obavy,
protože někdy jen ležela na gauči a ani se z něj nehnula.
Byla pohublá a bílá.
Jako by z ní někdo vysál život.
Zeptal jsem se: „Je ti dobře? Zajdeme k doktorovi.
Jaké léky potřebuješ?“ Měla s sebou velkou tašku s léky.
Žádám Boha, aby si mě vzal k sobě.
Ať radši umřu.
Pak řekla: „Víš co?
Mám toho dost. Ukončeme to.“
Najednou stála na balkóně a musel jsem ji dotáhnout dovnitř.
Mohly být třeba dvě hodiny ráno a pak tam sedíte úplně vystrašení.
„Vrátím se domů a najdu ji mrtvou?
Nebo si něco udělá uprostřed noci?“
Mám tě moc ráda.
Nezapomeň na to.
Jak se blížily Vánoce,
Graham mi říkal,
že ho vlastně odmítá pustit domů.
Byly to první Vánoce s naším tříměsíčním synem.
Pro mě bylo moc důležité, aby byl Graham u toho.
Na Vánoce se vrátím. Musel jsem si to vybojovat.
Heather jsem slíbil, že se vrátím.
Graham se vrátil na Štědrý večer.
Zavolal mi toho dne ráno, že se dnes vrací domů.
A moc se mi ulevilo.
V noci před odletem mi přišlo hodně zpráv.
Fotky, na kterých je zničená.
Fotky zničené dámy, kterou opustil syn.
A která pláče.
Ale zároveň jsem se vrátil.
Byl jsem nadšený, že jsem zase se synem a Heather.
Za ty dva měsíce strašně vyrostl.
Uvařil jsem oběd.
Podle mě to bylo docela fajn, víte?
Užili jsme si to spolu, byl to fajn Štědrý den.
Byly to ty nejhorší Vánoce mého života,
protože jsme se
ve čtyři ráno ošklivě pohádali ohledně Dionne.
Řekla jsem mu: „Není to normální.
Zmizíš na dva měsíce,
a najednou se tu objevíš jakoby nic.“
Heather se mi snažila říct, že se nás snaží rozeštvat.
Řekl jsem jí, že je blázen.
Musela jsem jim
umožnit, aby se měli rádi.
Chybí ti máma?
Dobře.
S Grahamem jsme se chtěli vrátit se na Nový Zéland,
abych malého ukázala rodině a rodičům.
Snažila jsem se zabukovat letenky
a Dionne se Grahama pokoušela přesvědčit, že nemůže jet,
protože zemře, až tam budeme.
Pořád jsem u doktorů.
Pořád jsem v nemocnici.
Jsem nemocná.
Už skoro ani nechodím.
Kde je můj syn?
Na Zélandu jsme měli být šest týdnů,
do konce ledna,
což bylo půl roku potom, co mi máma řekla o své diagnóze.
V podstatě jí došel čas.
A jasně dala najevo,
že jí doktoři dávají pouhé týdny nebo dny života.
Jsem nemocná žena.
A stará.
Jen s tebou chci být co nejčastěji.
Graham byl naštvaný.
V tuto chvíli byl citově úplně mimo,
protože byl přesvědčený, že umírá.
Je to morální dilema, že?
Mám udělat to, co je správné,
a být po boku své partnerky a dítěte,
nebo to, co je taky správné,
a strávit s mámou její poslední dny
po 45letém odloučení.
Jak se rozhodnete?
Jak?
Pokud umřu v hotelu, nikdo se to nedozví.
Nikdo.
Nechtěl tu pro ni nebýt.
Proto se rozhodl, že na Nový Zéland nepoletí.
Mohl jsem letět na Zéland a riskovat, že tu pak nebudu u toho,
až máma vydechne naposledy?
Byla jsem naprosto
zdrcená.
Musela jsem vypadnout. Potřebovala jsem prostor a byla jsem...
Potřebovala jsem svou rodinu a být s lidmi, kteří mě zahrnou láskou.
Dobré ráno, drahoušku.
Jsem v pohodě. Tvůj hlas poznám.
Vrátil jsem se z krátkého výletu s Junyan
a najednou tam byl nějaký muž.
Ten Číňan Peng.
Řekla nám: „Vnoučku, vnučko,
něco tu musím probrat s Pengem.“
Já jsem Peng.
Jsem z Číny.
Už mnoho let žiju v Německu.
Peng měl obchodní partnerku, která ho dala dohromady s Dionne.
S tím, že by Dionne investovala do jejího podniku.
Mé partnerce poskytne 60 milionů,
jako investici k rozšíření jejího podniku.
Ale v jihovýchodní Asii není slušné pouze přijímat.
Peng zastupoval zdravotnickou společnost
specializující se na léčbu rakoviny.
Mohl by jí pomoct s léčbou
a také s financováním té společnosti.
Moje obchodní partnerka nabídla Dionne bezplatnou nejmodernější léčbu rakoviny,
která je dostupná jen ve Švýcarsku.
Celá léčba měla být zcela zdarma.
Mám nevyléčitelnou rakovinu.
Můžu umřít do měsíce.
Můžu umřít do dvou měsíců.
Kdo to ví? Jen Bůh.
Dionne řekla, že tu léčbu nechce, protože umírá, takže to nemá smysl.
Ale že jí může poslat nějaké peníze.
Mluvila o tom,
jak ty peníze přerozdělí potřebným.
Že ty peníze někomu opravdu pomůžou.
Celkem jsme jí dali
50 000 dolarů.
Chtěla je v hotovosti.
Díky, zlato!
ŠVÝCARSKO
Vrátila se do Anglie
a pronajala si byt hned u Temže.
S výhledem na Tower Bridge.
Když se máma vrátila do Londýna,
všechno platila ona.
Každý den si volala se svým bankéřem a právníkem,
aby pro ni udělali to, co potřebovala.
- Jak se to zapíná? - Zmáčkni to.
- Už? Nahráváme? - Jo, už jo.
Dobře, už jdeme.
Když jsme žili v tom bytě, pozval jsem si tam pár přátel.
Kamarády z dětství.
Řeka Temže.
Tower of London.
Podívejte se sem.
Naprosto úžasný byt.
Díky, zlato.
Úplně tě zbožňuju.
Opravdu strašně, strašně...
Dionne byla zábavná, víte?
Byla velmi přátelská. A taky velmi charismatický. Byla...
Měla podobné rysy jako Graham. Prostě pohodářka s úsměvem na tváři.
Grahama jsem poznal v pubertě,
bylo mi 14 nebo 15 let.
Přistižen.
Rád chodil ven a vím proč.
Protože doma byla nuda.
Jeho tátu jsem neznal, ale věděl jsem, že pije.
Měl složité dětství.
Jeho táta byl velmi hrubý.
Šéfkuchařem se chtěl stát proto, aby z toho prostředí konečně vypadl.
Jako šéfkuchař měl střechu nad hlavou.
Byl v teple a měl co jíst.
Moje dětství bylo občas trochu problematické.
Jeden člen rodiny silně propadl alkoholu,
což na mě zanechalo jizvy dodnes.
Tady.
V sedmi jsem upustil hrnek s čajem a táta mi šlápl na hlavu.
Podívejte, táta
nebyl hodný člověk.
Už na něj nemyslím.
Naposled jsem ho viděl,
když mi bylo 18 a bušil jsem do něj.
To o našem vztahu svědčí hodně.
Graham si v sobě nesl
spoustu nevyřešených bolístek.
Obvykle se zamiluju rychle.
Srdce nosím na dlani.
Snažil se vykompenzovat všechnu tu bolest, kterou si prožil.
Graham se vlastně chytil do pasti,
protože chtěl matčinu lásku, pro kterou by udělal cokoliv.
Na Novém Zélandu mi začalo být jasné,
že je to horší, než jsem si myslela.
Zjistila jsem,
že má další kreditky na své jméno, protože ho o to požádala máma.
A že mu narůstaly dluhy,
což mi tajil.
V tu chvíli mi došlo, že si ho omotala kolem prstu.
Když jsem byl v Curychu před Vánocemi,
byli jsme v apartmánu v pětihvězdičkovém hotelu.
Donesli jí účet a já málem spadl ze židle,
protože byl asi na 30 000 liber, a pomyslel jsem si: „Zatraceně.“
Jen na to řekla, že se nemůže dostat k penězům,
že nějaké sežene.
Řekl jsem si: „Dobře.“
Ale ptal jsem se dál. Řekl jsem jí, že jí půjčím.
V Curychu jsem nechal asi 15 až 20 tisíc liber.
V Londýně jsem za hotel utratil 20 000 liber.
Když se vrátila do Londýna,
dalších 10 až 15 tisíc liber jsme zaplatili za zábavu a další účty.
A na kreditkách? Asi 25 000.
Tehdy jsem byl asi 80 až 100 tisíc liber v mínusu.
Příští měsíc
jsem si všimla
dvou velkých transakcí z našeho společného účtu,
kterými splácel ta auta.
Konfrontovala jsem ho a zeptala se:
„Co se to sakra děje? Proč tu vidím splátky za naše auta, když jsi mi tvrdil,
že byly zaplaceny hotově?“
Dionne dělala, že je to dar od ní.
Ale Graham se nechal naprosto oklamat.
„Koupím ti dárek. Připravím tě o 45 let bolesti.“
Přesně takhle to řekla?
Proč bych jí nevěřil?
V její situaci bych nechtěl platit za někoho, koho sotva znám,
kdyby se z něj nakonec vyklubal blb.
Zaplatila zálohu, aby nám je prodali.
Podepíšu se a ona zaplatí. A tak to dělala.
První auto začala splácet ona.
CELKOVÁ ČÁSTKA
Druhý taky.
Nesplácel jsem je já, ale ona.
Ale najednou je splácet přestala.
Došlo mi, že ke koupi těch aut nedošlo
a že se vlastně dohodli na tom,
že za ta auta ručí svým majetkem.
ÚROK Z ÚVĚRU
NEUHRAZENÉ SPLÁTKY
ČÁSTKA CELKEM
Kolik to dělá celkem?
Řekla bych, že něco
přes 180 000.
Z kreditek jsem vyčerpal téměř 300 000.
Úplně z toho zuřím.
Právě teď mám velký
strach.
Začnete se bát toho, kdo ta žena vlastně je,
jak hluboko se vašemu partnerovi dostala pod kůži
a jak moc vašeho partnera ovládá.
Podle mě jsem si
začala uvědomovat,
že sedím ve vlaku, který vykolejí,
a že musím Grahama zachránit.
Ahoj, jak se máš?
S Grahamovou mámou je to fakt divný.
Je to úplně na hlavu.
Momentálně žije na úplně jiný planetě.
Uvědomila jsem si, že sama Grahama nezachráním.
A měla jsem pocit,
že mě Juan podpoří a že by mohl vidět to samé co já.
Že je to podvod.
Řekla jsem: „Grahame, poslouchej.
Je to podvod, okrádá tě o peníze.“
Řekla mi,
že Dionne ani trochu nevěří.
Že si myslí, že je to podvodnice.
A já jí řekl, že si to myslím taky.
Opravdu jí nevěřím.
Tak zoufale moc si přál mít svou matku po svém boku.
Dionne to věděla a využila toho.
Kéž bys v mém srdci viděl, jak moc tě mám ráda.
Když přestala splácet auta, začalo to být velmi stresující.
Ta auta měsíčně vyšla na tisíce liber.
Ale pořád mi říkala, ať si nedělám starosti.
Že jsou to dárky. A že je zaplatí.
Ujistila mě skutečnost,
že pořád něco po telefonu řešila se svým bankéřem a právníkem.
A doslova nedělala nic jiného.
Nevím, co na to říct.
Vážně nevím.
Je úplně zaslepený.
abych byl upřímný.
Jeho máma si ho úplně vycvičila.
Úplně mu vymyla mozek.
Celá ta situace mě znepokojovala.
Přijde o všechny peníze,
o všechny přátele a rodinu.
O všechny.
A o všechno.
Věděl jsem, že to bude katastrofa.
A cítila jsem se bezmocná.
Jako by ho nějak zhypnotizovala
a on už nedokázal uvažovat jasně a racionálně.
Neboj se.
Užívej si život.
Zavolala mi:
„Znáš Grahama, nezáleží mu na mně.
Chce jen moje peníze.
Pokud umřu, bude mu to jedno.“
Co za mě zaplatí, to chtějí vrátit.
Co je to za děti?
V jednu chvíli začala
o Grahamovi mluvit dost ošklivě
a začala ho obviňovat.
Zvracela jsem, vykašlávala krev.
Křičela jsem.
„Synu, otevři dveře!“
Ne, ani se nehnul.
Už je mi úplně u prdele.
Dionne tvrdila, že jí Graham vysál účet
a všechno utratil,
protože ostatní účty už ve své správě měli právníci.
Ztratila jsem hlas,
zavolám ti později,
zatím se měj.
Dionne mi bylo strašně moc líto.
Je to starší dáma na vozíčku.
Je jí 85 let.
Měla tři různé druhy rakoviny.
Ahoj, vnoučku...
Pokud bys byl tak hodný, prosím,
mohl bys mi půjčit 10 000 eur?
Vrátím ti je.
Babičce jsem dal dalších 10 000.
Říkám jí babičko.
Díky, zlato. Měj se.
Vím, že se svému partnerovi musím pokusit otevřít oči a přesvědčit ho,
ale k tomu potřebuju pádné důkazy,
aby si uvědomil, co se děje.
Musím se Dionne postavit a nedovolit, aby jí to prošlo.
Někdo ji musí zastavit.
Začala jsem si o ní něco zjišťovat.
Chtěla jsem o ní vypátrat něco víc a zjistit,
proč to vlastně dělá a jaké má úmysly.
Bylo zjevné, že za ty roky používala tolik různých jmen,
což jakékoliv pátrání a hledání důkazů dost komplikovalo.
Ale nakonec jsem našla její oddací listy.
První byl z roku 1970.
Druhý z roku 1984.
A třetí z roku 1994.
Zvláštní mi na tom přišlo,
že v prvním oddacím listu
uvedla jako rok narození 1940.
Ale v dalším oddacím listu
z roku 1984 vystupuje jako 34leté žena,
což znamená narození v roce 1950.
DATUM: 21. BŘEZNA 1984
U druhého manželství už si ubrala deset let.
V každém oddacím listu uvádí Dionne jiného otce.
V roce 1970 se její otec jmenoval Mahmud.
A žádné další podrobnosti neuvádí.
V roce 1984
uvedla jako svého otce už zesnulého Antonia Lerrese.
V roce 1994
se její otec jmenuje Ising William.
A i on už byl po smrti.
A jako jeho povolání uvedla, že hrál na housle.
Nikdy se nezmínila, že její otec byl houslista.
Pak si řeknete, že pokud lže i v těchto oficiálních dokumentech,
v čem dalším nám lže?
Její původ je lež. Její rodina je lež.
Co dalšího?
Graham měl totálně vymytý mozek,
že už Heather nevěřil ani slovo.
Požádala mě, jestli bych jí pomohl otevřít Grahamovi oči.
Řekl jsem jí,
ať se mnou počítá.
Vrátili se do Švýcarska a mě napadlo, že bych si s ním mohl promluvit o samotě.
Přišel jsem pozdě.
V restauraci byla Dionne.
Šli jsme do hotelové lobby a vypili lahev vína.
A já řekl: „Doneste nám ještě jednu.“
Aby se se uvolnil.
Dali jsme si dvě lahve vína.
Grahamovi jsem neříkal, že jsem s Heather v kontaktu,
protože by se naštval a odmítl mě poslouchat.
Bylo to vážně těžké, protože byl stoprocentně přesvědčen,
že jeho matka říká pravdu.
Že je to bohatá žena, která brzy umře, a že říká pravdu.
Pro mě to byla výzva,
protože jsem to před Grahamem musel začít zpochybňovat.
Byli jsme na víně.
A řekl: „Buď opatrný. Tvoje máma...
Lže ti. Tví přátelé to tak vnímají.“
Proč ti pořád slibuje nějaké peníze,
které nepřicházejí?
Proč pořád tvrdí, že brzy umře?
Mám nevyléčitelnou rakovinu. Do měsíce...
Je lepší než my všichni.
Řekl jsem mu všechno, co jsem si o jeho mámě myslel.
Řekl mi, že se musím znovu najít
a probrat se z jakéhosi transu, do kterého jsem se dostal.
Doufal jsem, že to není pravda.
Nemůže to být pravda. Nemohla se tu jen tak objevit
a po 45 letech lhát, jako když tiskne.
Neignorujete důkazy. Všechno zase zpochybňujete.
Šel jsem do jejího apartmá.
Šmejdil jsem, otevřel šuplík a našel tam červené potravinářské barvivo.
ČERVENÉ BARVIVO
Říkám si, proč má červené barvivo?
Najednou jsem si vzpomněl, jak mi před několika měsíci poslala fotku,
že má v moči krev.
„Co to jako...
Na co máš červené barvivo?“
Tvrdíš, že z něj vytvářím falešnou krev.
Ne, synu.
To neříkej.
Z nikoho si srandu nedělám.
Prý je to nějaká čínská medicína.
Že to sníte a pak něco uděláte.
Jsem nemocná žena.
Ale...
Doufám, že přežiju.
Vygooglili jsme si její léky.
Ale většina z nich je na hypertenzi,
cholesterol, cukrovku.
Nic na...
Na rakovinu nic.
Podle mě rakovinu nemá.
Prostě
mi lhala.
A já na základě lží činil životní rozhodnutí.
Moje rozhodnutí ovlivnila
mého syna a mou partnerku.
A došlo mi, že se topím v dluzích.
Vážně je můj dědeček
bývalý brunejský sultán?
- Ano. - Je?
- Ano. - A ty tomu věříš?
Ano.
Poslouchej, máma se s ním milovala.
Chtěla si ho vzít.
On si ji vzít nechtěl, protože už měl spoustu žen.
Proto mě máma nenávidí.
Když se mnou otěhotněla, litovala toho.
Její tělo zneužil ten ohavný muž.
Když už se ptáš, dobře?
Takže můj strýc je současný brunejský sultán?
Ano.
Jsi dcera brunejského sultána a jednoho z nejbohatších lidí na světě?
Říkám ti, že jo!
To ukáže čas.
Časem zjistíš pravdu.
Klidně si mi nevěř. To je na tobě.
Počkej a uvidíš.
Snad je to pravda. Protože pokud ne, a po setkání s tebou skončím takhle...
Ozvu se ti za chvíli. Musím na záchod.
Dobře, mami.
Zatím.
Stahují se nad vámi mračna.
Jste bez hotovosti, bez podpory.
Nemáte kam jít.
Je to bezútěšná situace.
Úplně vás to pohltí. Věřte mi.
Nevíte, co máte dělat.
V Británii jsem kontaktovala společnost Action Fraud,
protože vím, že kohokoliv můžete nahlásit jako zranitelnou osobu,
pokud s vámi někdo finančně manipuluje.
Taky jsem šla na policii,
kde mi velmi rychle řekli,
že to nebude považováno za podvod,
protože je jeho matka.
Řekli mi: „Je to 80letá žena.
Ty se zločinů nedopouští. Víte jistě, že je to jeho matka?“
Dionne není úplně typický zločinec.
Je na vozíčku a je jí přes 80.
Údajně má nevyléčitelnou nemoc.
Má nadváhu a špatné zdraví.
Nic z toho neukazuje na to, že by mohla páchat zločiny.
Deset měsíců poté, co jsem Dionne dal peníze,
se její investice nikam neposunula.
Úzkost mi vystřelila až na půdu.
Říkám si: „Dionne mě podvedla?“
Ihned jsem napsal brunejskému Ministerstvu zahraničních věcí.
A přišla mi odpověď:
„Naše velvyslanectví neeviduje osobu jménem Dionne Marie Hanna
nebo Theresa Mahamudová, jak uvádíte ve svém e-mailu,
příbuznou s brunejskou královskou rodinou.
S politováním vám oznamujeme,
že vám v této věci nejsme schopni jakkoliv pomoct.“
Což naznačuje,
že Dionne nemá
s královskou rodinou vůbec nic společného.
Podle úředníků si všechno vymyslela.
Všechno by mohl být podvod.
V nejhorším případě jsem o všechny peníze přišel.
A už nikdy je neuvidím.
Jsem zadlužený až po uši.
Víceméně se v nich úplně topím.
A nemůžu dýchat.
Vaši hlavu tlačí pod vodu silná ruka.
V tuto chvíli jste jen okamžik před utonutím.
Začal jsem na ni tlačit.
Na rovinu jsem se jí zeptal.
„Kdy nám všechny ty peníze vrátíš?“
Na to odpověděla:
„Nikdy nezapomenu, co jsi pro mě udělal.“
Rozhodl jsem se, že úplně poprvé kontaktuju Grahama.
„Víš, že jsem jí posílal peníze?“
Dal jsem jí spoustu peněz.
Celkem zhruba 150 000 eur.
Graham začal vyšilovat.
Úplně šílel.
Když mi Peng řekl, že jí celou dobu půjčoval,
najednou mi došlo,
že jsme v Londýně v podstatě utráceli jeho peníze.
Z čehož mi bylo na zvracení.
Na zvracení.
Řekl jsem mu: „Grahame, podle mě nejsi špatný člověk.
Ani v nejmenším.
Proč jsem o tobě slyšel tolik negativních věcí?
A proč mi řekla tolik věcí,
a nejen mně, které ti nemáme říkat?“
Pokud zavolá Graham, nic mu neříkej.
Nech si to pro sebe.
Nic mu neříkej, nech si to pro sebe.
Zavolej mi zítra, až tu nebude.
Až si to poslechneš, smaž to.
Neposlouchej Grahama, poslouchej mě.
„Neříkej to Grahamovi.“
Tuhle frázi jsem slyšel hodněkrát.
Najednou mi došlo,
že ta žena není tím, za koho se vydává.
Kvůli mé silné potřebě, aby mě vlastní matka přijala,
jsem byl ošálen.
Je mistrovská manipulátorka.
Není nemocná. Nemá peníze.
Je to podvodnice.
Jeho přátelé ho dostávali pod větší tlak.
„Kde máš důkaz, že je to fakt tvoje máma?
Lhala ti už tolikrát.
Kde máš nezvratný důkaz, že je to tvoje biologická matka?“
Na schůzce s ní jsem ji požádal o DNA test.
„Udělejme DNA test.“ „Ne, to přece nebude nutný.
Buď mi věříš, nebo ne.“
Doposud mi neřekla nic pravdivého.
A jistotu můžu mít jedině pomocí DNA testu.
Vzorky jsme si odebrali v jednom pětihvězdičkovém hotelu.
Dvě štětičky.
Dáli jsme je do lahviček.
Řekli nám, že to může trvat několik týdnů.
Částečně jsem s ní příbuzný být nechtěl.
Proč má být někdo z mé rodiny takový?
Tady jsou moje výsledky.
Stojí tu:
„Jednoznačně jsem,
s pravděpodobností 99,9 %,
biologickým synem
paní Dionne Marie Hanny.“
Je to moje máma.
Tohle nedokážu pochopit.
Nejde mi to do hlavy.
Proč to udělala svému synovi?
Když jsme si nechali udělat ten test,
tehdy jsem ji viděl naposledy.
Najednou přestala komunikovat.
Nezavolala.
Přerušila všechna spojení.
Rok po podpisu smlouvy jsem od ní neviděl ani cent.
Žádný závazek.
Žádná komunikace.
Dionne dočista zmizela.
Junyan jsem říkal: „Stálo nás to hodně peněz. Přes 100 000.
Ale odepíšeme to jako ztrátu.“
Musíte se pokusit přežít. Prostě to necháte být a jdete dál
Investovala jsem do toho spoustu energie,
času a svým způsobem i lásky.
Ale dalo mi to velkou lekci.
Svět vidím takový, jaký je.
Ne jak jsem si ho vysnila.
Ahoj, mami. Jen chci vědět, že jsi v pořádku a...
Jo, už vím,
co všechno jsi udělala.
Poškodilo to mě, mou rodinu, úplně všechny.
Ale co nadělám? Už se stalo, co?
Teď se musím vzpamatovat.
A ty jsi zase zmizela, takže...
Co můžu dělat?
Odešla jsi.
Zase.
Do Singapuru, Semarangu,
Indonésie, Bruneje, na tom nesejde.
Možná mi to jednou celé vysvětlíš.
Možná ne.
Nikdy jsem to nepochopil.
Opatruj se, mami.
Znal jsem ji
něco přes rok.
Mámě teď
říkám „Dionne“.
Protože žádná máma
by vám neměla vstoupit do života a udělat tohle, takže...
Asi bych jí neměl říkat „mami“.
Je to proti všemu,
co od matky očekáváte.
Dítě by měla milovat a chránit,
ale ona nedělala nic.
Svému dítěti v podstatě zničila život.
Bez výčitek.
Kdo je ta žena?
Googlím si ji
několik hodin denně a snažím se o ní něco zjistit.
Pracovala jsem v jednom luxusním pětihvězdičkovém curyšském hotelu...
Začal jsem oslovovat další lidi,
abych pochopila celý rozsah toho podvodu.
V hotelu nechala dva diamantové prsteny,
protože nezaplatila za svůj pokoj,
ale ukázalo se, že nejsou pravé.
Po oslovení dalších lidí mi začalo docházet,
že je celý Dionnin podvod dalece přesahuje jen mě a Grahama.
Do té doby jsem si myslela, že její jedinou obětí je Graham.
Ale čím víc lidí jsem vyslechla, tím větší celý ten podvod vlastně byl.
Řekneš mi, kolik peněz jsi Dionne dal?
Minimálně 627 000 000 rupií.
- Ty jo. - Čtyřicet jedna tisíc.
Čtyřicet jedna tisíc dolarů?
- Jo. - Ty jo.
Se ženou jsme se k ní chovali jako k mámě.
K vlastní mámě.
A kdy k tomu došlo? Kdy jste Dionne poznali?
V lednu 2020.
Dobře. V Indonésii?
V Indonésii, jo.
To samé dělala tobě, než poznala nás.
Ze začátku si za všechno platila sama.
Čtyřicet jedna tisíc.
Přesouvala se z hotelu do hotelu.
Říkali jsme si: „Ty jo, musí být zámožná.“
Jejími dalšími oběťmi
jsou hlavně indonéští muslimové, kteří chtějí vykonat hadždž.
Dionne všem tvrdí, že jim nabídne
levnější pouť do Mekky,
kde se konají muslimské oslavy.
Jsou to kecy.
Jsem jedním z těch, kteří jí za tu pouť zaplatili,
ale ona ji nezprostředkovala.
A obávám se, že se to samé stalo
stovkám dalším podvedeným lidem.
Je to vážně číslo. Prostě...
Ale proč vlastně?
Proč nám vstoupila do životů?
Když jsme se poznali, měla zpáteční letenku.
Před covidovou uzávěrou do Británie přiletěla z Bangkoku.
Tehdy mi to nedošlo,
ale vrátit do Thajska se měla
dva týdny po vyhlášení uzávěry.
Z toho můžu vyvodit jen to, že kdyby nedošlo k uzávěře,
asi bychom se nepotkali.
Byla to podvodnice.
Ale turisté měli zákaz cestování.
Přišla o zámožné rodiny. Najednou neměla zdroj příjmů.
Tak co teď?
Na internetu našla svého syna.
Bylo to naprosto snadné.
Řekla nám, že jí zbývá půlrok života.
Najednou jsem jí začal podřizovat úplně všechno.
Aby si se mnou ten poslední půlrok užila co nejvíc.
Musíš se rozhodovat rychle.
Během krátké doby toho chcete prožít co nejvíc.
Musela to dělat roky, když znala všechny concierge, hlavní recepční
a personál z hotelů, které navštěvovala.
Nestalo se to přes noc.
Pořád hledám,
protože Graham vyrůstal bez mámy.
Chceme vědět, kde během jeho dětství byla.
Zkontrolujte mi záznamy.
Mám záznam v rejstříku, podívejte se.
Je mi to jedno.
Nemám vůbec nic.
Tohle je z roku 1982.
„Dionne Hornigoldová, 41 let, bez trvalé adresy,
se doznala ke čtyřnásobnému podvodnému obohacení penězi a šperky.“
ŽENA UVĚZNĚNA ZA PODVOD
Dál se tam píše,
že se představovala jako žena značných finančních prostředků a bohatství
a že lidi podváděla nejrůznějšími nesplnitelnými sliby.
To samé dělala 40 let.
V té době bylo Grahamovi osm.
„Soudce ji poslal do vězení na dva roky, ale osm měsíců jí nakonec odpustil.
Soud zjistil, že Hornigoldová, původem z Malajsie,
přijela do Británie v roce 1971.
V únoru 1980 dostala pokutu za tři případy krádeže,
v září téhož roku byla odsouzena k 18 měsícům vězení
a po přiznání k podvodnému obohacení byla podmínečně odsouzena na dva roky.“
Kéž bych to věděl dřív.
Chtěl jsem vědět,
kdo vlastně máma je.
Tohle je ona. A je taková celý svůj život.
Obelstil mě ostřílený profesionál.
Jen to byla moje matka.
Ahoj, synu.
Co se děje? Kde jsi?
Jsem v Malajsii.
Jen chci mluvit se synem.
Svou mámu viděl Graham naposledy před více než rokem...
Mám tě ráda, synu. Opravdu.
Vážně?
Mrzí mě, co se stalo.
Opravdu moc mě to mrzí.
Jo, obrátila jsi mi život naruby.
Nic se neděje.
Ale promiň.
Omlouvám se ti z hloubi srdce.
Udělala jsem, co jsem udělala.
Už to nezměním, synu.
Nezměním to.
Opatruj se, jo? Už musím jít.
Už žádný lži.
To už je za mnou.
Je čas jít dál.
Na žádost o vyjádření Dionne neodpověděla.
Z nařčení uvedených v tomto dokumentu nebyla nikdy obviněna z trestného činu.
Rok, který jsem strávil s mámou,
si vybral obrovskou daň na mém vztahu s Heather.
V jednu chvíli jsem doufala, že se s Grahamem usmířím.
Ale podstatně později, když už se celá situace uklidnila,
jsme dospěli k závěru, že už se k sobě nevrátíme.
Když jste máma, vaší prioritou je vaše dítě.
Musíte mu dopřát co nejlepší život.
Chybí mi každý den.
Ale je šťastný.
Má stabilitu a milující rodinu.
Sice mě to bolí
a bylo to stresující,
ale postavil jsem se na nohy.
Uvědomil jsem si, že se můžete vzchopit,
oklepat se a jít dál.
Musíte kolem sebe mít blízké přátele, kteří se chovají jako vaše rodina.
Jemně.
A já ty své našel v kuchyni.
Právě oni mi pomohli překonat nejnáročnější období mého života.
Juan mi byl skvělým přítelem
A když bylo úplně nejhůř,
byli tady.
Já věděl, že umíš vařit.
A tomu se říká rodina.
O zapojení Dionnina bankéře a právníka do jejích podvodů neexistuje jediný důkaz.
Překlad titulků: Tomáš Pikl