Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Olen Graham Hornigold, Hakkasanin entinen kondiittori.
Nyt olen Michelin-tähden saanut konsultti.
Ja johtava kondiittori Graham Hornigold.
On oltava tarkka ja ymmärrettävä tekniikka.
Makuakin on ymmärrettävä.
Ruoanlaitto toiselle on suuri rakkauden osoitus.
Haluan huolehtia aineksista -
ja antaa toivottavasti mieleenpainuvan tuloksen.
Hyvällä tavalla.
Miksi kaikkialla on savua?
Mitä pandijanilleni tapahtui?
Tapasin Heatherin, kun hän tuli työhaastatteluun.
Hän oli ahkera.
Hyvin fiksu ja selkeä.
HEATHERKANIUK SEURAA
Pari vuotta suhteemme oli platoninen ja ammatillinen.
Olimme kuitenkin lähentyneet ajan kuluessa.
Meillä klikkasi.
Meillä oli hauskaa yhdessä ja koimme kaikenlaista mukavaa.
Matkailimme ja söimme. Välillämme kipinöi.
Hän keskittyy terveyteen. Minä pidän lihasta, viinistä ja juustosta.
Heather on huipputyyppi.
Hän oli mieleeni.
Meillä oli sama päämäärä elämässä.
Halusimme asettua, perustaa perheen ja pyörittää yritystämme.
Konsultoimme konditoria-alalla.
Graham on kuin sipuli useine kerroksineen, joita on kuorittava päästäkseen ytimeen.
Tajusin, että hän kamppaili selvittämättömien traumojen kanssa.
Elämä oli täydellistä.
Niin luulin.
Elämämme oli hyvää.
Vaikka ajattelee elämänsä olevan kunnossa,
menneisyyttään ei voi paeta.
En lakannut rakastamasta sinua.
Miksi hänen piti tulla elämäämme?
Uskoin, että hän on se, joksi itseään väitti.
Mutta hän tuhoaa elämiä.
Mikään ei muuta minua.
ÄITI VAI HUIJARI?
Synnyin Saksassa brittiarmeijan tukikohdassa.
Kaksivuotiaana muutin sijaisperheeseen kahdeksi vuodeksi.
En tiedä miksi.
Sitten muutin St Albansiin äitipuoleni ja isäni kanssa.
En tuntenut äitiäni.
Isäni ei puhunut hänestä.
Mietin usein, kuka ja millainen äiti oli.
En tosin juuri halunnut ajatella asiaa,
koska se, ettei tunne äitiään, on varsin tuskallista.
Äitiä ei ollut.
Graham ei tuntenut omaa äitiään.
Hänen elämästään puuttui jokin.
Elämän palapelistä puuttui pala.
Hän kaipasi rakkautta ja halusi tuntea yhteyden perheeseen.
Löysimme ullakolta Grahamin syntymätodistuksen.
En ollut ennen sitä kysynyt hänen biologisesta äidistään.
Minulla on kopio syntymätodistuksestani.
Syntynyt 26.11.1974 -
brittiläisessä sotasairaalassa Münsterissä, Länsi-Saksassa,
isälleni, joka oli pioneeri King's Lynnistä,
ja äidilleni, jonka nimi on tässä Haton Hornigold, o.s. Mahamud,
joka viittaa muslimitaustaan.
Halusimme selvittää, kuka nainen oli.
Aloimme googlettamaan häntä asiakirjan nimen perusteella.
Arvioimme hänen olevan seitsen- tai kahdeksankymppinen.
Hänestä ei löytynyt mitään. Kuin häntä ei olisi ollut olemassa.
Parin kuukauden päästä luovutimme emmekä ajatelleet sitä enää.
Viikkoa myöhemmin selvisi, että saisimme vauvan.
Olimme innoissamme.
Heather oli riemuissaan.
Ilahduimme molemmat raskaudestani.
Olimme asettumassa aloillemme, ja se oli uusi alku. Olimme innoissamme.
Viikkoa myöhemmin Covidista alettiin raportoimaan.
Olimme siis innoissamme raskaudesta,
mutta maailmakin oli muuttumassa nopeasti.
Koronalukitus tuli.
Saatoimme vain keskittyä harrastuksiimme.
Oli hienoa viettää aikaa yhdessä,
heilua keittiössä kehittelemässä reseptejä,
tehdä ruokaa toisillemme ja huolehtia toisistamme.
Heather, katso ylös.
Suhteemme parasta aikaa. Rehellisesti.
Nosta sitä ylemmäs, Kev. Noin. Näytän sitten hoikalta.
Yhtäkkiä saimme sähköpostin.
Muistan sen elävästi. Olin töissä, kun kännykkäni värähti.
Katsoin sitä ja mietin, oliko se totta.
Graham tuli pakeilleni äimistyneenä ja kertoi sähköpostista.
Nainen kertoi olevansa hänen äitinsä. Hän kysyi, olikohan se aito.
"Hei, Graham. En ole varma, tavoittaako tämä sinua.
Olen etsinyt keinoa ottaa yhteyttä ja löysin sähköpostiosoitteen.
"Olen Dionne. Aiempi nimeni oli Theresa."
"Graham syntyi Saksassa ennen kuin hänet vietiin minulta Englantiin."
Hän mainitsi Saksan. Moni ei tiedä sitä.
"Mikäli tämä käy järkeen, ja olet etsimäni Graham,
haluaisin kuulla sinusta.
Jos ei, pyydän anteeksi.
Terveisin Dionne."
Niin.
Ohhoh.
Muuta ei voi sanoa.
Jessus.
Jep.
Niinpä kysyin, oliko viesti totta.
"Onko tämä vitsi tai huijaus?"
Nimeni löytyi netistä. Ei siihen voi paljon sanoa.
Katsotaan, mitä muuta hän tietää.
Parin viikon ajan vastasin hänelle kysymyksin.
"Mikä on toinen nimeni?" Minulla ei ole sellaista.
EN ANTANUT TOISTA NIMEÄ. JOKU MUU EHKÄ ANTOI?
Dionne vastasi kysymyksiin oikein.
MILLOIN GRAHAM SYNTYI? UUSI VIESTI
Graham kysyi lisää kysymyksiä.
Vastaus oli aina oikea.
Olin varma, että saisin tietää, kuka hän oli ja kuka minä olen.
Selvittäisin sen heti.
Kunpa emme olisi saaneet sitä sähköpostia.
Siitä alkoi jotain, mitä emme olisi koskaan arvanneet.
Dionne oli hotellissa Liverpoolissa -
ja hän kutsui meidät tapaamaan häntä.
Hän sanoi, että meille oli jo huone ja hän järjestäisi kaiken.
Emme tienneet, mitä odottaa. Olimme hermostuneen innostuneita.
Mietimme, mitä siitä syntyisi.
Hotellia lähestyessäni aloin ahdistua.
Toivoin, että Dionne olisi sitä, mitä sanoi olevansa.
Graham tukahdutti tunteensa.
Kun saavuimme Liverpooliin, tunteet tulivatkin pintaan.
Hei, kultapieni.
Kun tapasin viimein Dionnen...
Lapsellista ehkä,
mutta tunsin olevani hänen vauvansa.
Jos siinä on järkeä.
Kuvitelkaa se tilanne.
En ollut nähnyt häntä 45 vuoteen.
Minulla ei lapsena ollut äiti-lapsi-suhdetta.
Se syntyi heti,
kun tapasimme.
Pitelin häntä kädestä ja mietin heti, että tässä on sitten äitini.
En osaa selittää sitä.
Vastasyntynyt vauvakin saa ihokontaktin äitiinsä -
ja se yhteys säilyy läpi elämän. Kuvitelkaa se kontakti.
Se oli kuin isku.
Se on se yhteys. Siltä se tuntui.
Olin heti mukana. "Hittolainen, tämä on äitini."
He olivat kovin innoissaan. Heissä oli samaa näköä.
Heillä oli samat maneeritkin.
Heillä oli välitön yhteys.
Dionne oli kovin lämmin minullekin ja sanoi heti:
"Olen anoppisi. Olen tukenasi. Olen innoissani vauvasta. Ihanaa."
- Pojan pylly on tässä. - Niin.
Pää toisella puolella.
"Uskomatonta, että löysin poikani ja nyt saan lapsenlapsen."
Miksi kuvaat?
Hän tekee videota.
Hymyile, äiti.
- Kyllä, kulta. - Hymyile.
Seuraavana aamuna Graham heräsin tuntien -
helpotusta kai.
Hänhän oli löytänyt äitinsä.
Ilmassa oli innostusta mutta myös paljon surua.
Dionne viittasi siihen, että Graham vietiin häneltä väkisin,
eikä hän mahtanut sille mitään.
Siinä vaiheessa he olivat Saksassa,
eikä Dionne tiennyt, missä Graham oli.
Graham riistettiin häneltä.
Myöhemmin samana iltana -
Dionne vuokrasi yksityisen huoneen.
Hän halusi jututtaa Grahamia.
- Oletko kunnossa? - Joo.
Tapasin Dionnen Liverpoolissa ensimmäistä kertaa.
Yritin käsitellä sitä tosiasiaa, että hän oli edessäni 45 vuoden jälkeen.
Sitten minun piti yrittää käsittää se,
että hänellä oli puoli vuotta elinaikaa.
Äidin elinaika oli vähissä aivokasvaimen ja luuydinsyövän takia.
Aikani on vähissä.
Haluan vain hymyillä kanssasi.
Siinä kaikki.
Rakastan sinua kovasti.
Onpa kiva nähdä sinut.
Teen kaikkeni pitääkseni sinut.
Lääkäri oli diagnosoinut parantumattoman syövän.
Siksi hän halusi löytää Grahamin.
Grahamin tunteet olivat sekaisin. Hän löysi äitinsä,
mutta nyt tämä vietäisiin häneltä.
Graham halusi viettää kaiken mahdollisen ajan äitinsä kanssa.
Se oli hänen tilaisuutensa oppia lisää.
Tunteeni olivat solmussa.
Yritimme käsitellä löytynyttä onnea ja rakkautta,
lapsuuden tunteita,
mutta samalla tiesin, että menettäisin äidin taas.
Hyvin nopeasti.
Äiti halusi meren äärelle.
Hän halusi nähdä meren vielä.
Niinpä -
ajoimme meren ääreen.
Mukana oli surumielisyyttäkin, koska äiti sanoi,
että se oli ehkä hänen viimeinen kertansa, mutta meidän ensimmäisemme.
Se oli tavallaan löytömatka, koska tutustuin häneen samalla.
Äitini oli asunut Singaporessa.
Hän kertoi globaaleista yrityksistään.
Maatiloja, passionhedelmiä, mangoja.
Hänellä oli useita yrityksiä eri aloilla.
Palmuöljyä Indonesiassa ja Malesiassa.
Hänellä oli kansainvälisiä liikekumppaneita,
koska hän puhui 18 kieltä.
Jep.
Kahdeksaatoista.
Järjetöntä.
Joku tyyppi soitti hedelmätilalta keskeltä viidakkoa.
"Puhutaan myöhemmin."
He kaikki puhuivat äidille kuin tämä olisi heidänkin äitinsä.
"Äiskä." Mietin, miksi häntä kutsuttiin äidiksi.
Hän sanoi antaneensa rahaa kyläläisille,
jotta he saisivat ruokaa, ja he istuttivat ruokakasveja.
Hän näytti videoita hänestä kollegoineen -
jakamassa paketteja köyhille.
Hän oli bisnesnero ja samalla oikea hyväntekijä.
Hän on uskomaton.
Grahamille se oli löytömatka.
Heidän välilleen kehittyi rakkaus.
Heidän siteensä vahvistui nopeasti.
Äiti sanoi tulevansa Lontooseen pariksi viikoksi.
Hän halusi asua hotellissa.
Ja -
yllätyksekseni -
hän valitsi viiden tähden hotellin.
Hän tilasi parasta samppanjaa ja kaviaaria päivittäin.
Pöytään tuli kaikkea.
ILTAPÄIVÄN RUOAT MINIBAARIN JUOMAT
Hän näytti pitävän ympäristöstään.
Valmiina?
Hän siirtyi toiseen huippuhotelliin.
Hän poltti rahaa.
Hänet tunnettiin hotellissa.
"Hän on parhaita asiakkaitamme."
Hän oli selvästi varsin varakas.
Hänen varallisuudellaan oli kuulemma kaksi lähdettä.
Yksi niistä olivat hänen bisneksensä.
Toinen taas -
kuulemma oli se,
että hän oli -
Brunein entisen sulttaanin -
avioton lapsi.
Brunein entisen sulttaanin perhe oli antanut äidille rahaa.
Se perhe sattuu olemaan satumaisen rikas.
Hulluahan se siinä mielessä on,
että kuka sellaista uskoisi?
Järjetöntä kyllä, silmäni avautuivat,
kun menimme Dorchester-hotelliin.
Se on huippuhotelli Park Lanella.
Kaikki tunsivat hänet.
Ovimiehestä vastaanottovirkailijaan.
Äiti johdatettiin keskelle ravintolaa,
jossa hän istui iltapäivän parin samppanjapullon kanssa.
Mietin,
johtuiko palvelu siitä, että hänet tunnettiin?
Koska Brunein kuninkaallinen perhe omistaa Dorchesterin.
Istuin siinä äimissäni.
"Vau.
Tämä on äitini."
Dionne osti Grahamille lahjaa lahjan perään.
Räätälöityjä pukuja.
Laukkuja. Merkkivaatteita.
YHTEENSÄ 5 605 puntaa
Autoni eivät ole olleet kummoisia.
Mutta tavattuani äitini...
"Poika, en ole nähnyt sinua 45 vuoteen.
Et ole saanut minulta vielä lahjaa, joten ostan sellaisen.
Lievitän 45 vuoden tuskaa."
Niin hän sanoi.
"Mennään ostamaan auto."
Sulje se.
Tietenkin.
Puhuin siis Rolls-Roycen myyntipäällikön kanssa.
Kysyin häneltä, tunsiko hän äitini.
Hän sanoi: "Hän on ostanut minulta kaksi Phantomia."
Tallustimme Land Roverin ohi.
Äiti kysyi, mistä pidin eniten.
"Tämä näyttää kivalta."
Kurvailin uudella Land Roverilla vastalöytämäni äitini mukanani.
Hän oli tyytyväinen, että sai ostettua lahjan.
Olin aivan -
äimissäni.
Äidin mielestä myös Heather tarvitsi auton,
jotta ei tuntisi jääneensä paitsi.
Tuossa on autosi.
Mitäs sanot?
Kiitos, äiti.
Ihmeellistä.
Ajoimme pois ja mietimme, miten pähkähullua se oli.
Kaksi kuukautta ensimmäisen tapaamisen jälkeen -
Heatherin synnytys alkoi.
Poikamme oli syntymässä.
Varmistin, että laukku ja kaikki muu oli mukana.
Elämämme oli muuttumassa.
Se oli hyvin pitkä, pitkittynyt, vaikea synnytys.
Olin huolissani Heatherista,
koska se oli stressaavaa ja traumaattista.
Minulle annettiin lisää verta viiden tunnin ajan.
Se otti...
Se otti koville.
Mutta saimme pienen nyyttimme.
Vauva oli paras paistamamme pulla.
Kun saa lapsen, käsitys rakkaudesta muuttuu.
Silloin on ylivoimainen vastuu rakastaa ja suojella lasta.
Silloin on lapsen koko maailma.
Se oli huikeaa.
Kaikki toiveeni täyttyivät.
Olin laittanut poikani nokosille,
kun sain viestin äidiltä. Hänen virtsassaan oli ollut verta.
Luimme siitä, ja se oli hänen sairautensa oire.
Nyt sekin oli harteillamme.
En halua elää näin.
Haluan vain rauhaa.
Olen peloissani.
Meillä oli vastasyntynyt, ja kumppanini tarvitsi kipeästi tukeani.
Lisäksi käsissäni oli 85-vuotias syöpäpotilas.
En voinut jättää häntä hotelliin.
Hän oli yksin.
En voinut jättää Heatheria ja vauvaa.
Minusta oli helpompaa, jos kaikki olivat samassa talossa,
jotta voisin auttaa kaikkia, vaikka se ei ollut ihanteellista.
Tiedättekö? Eihän se ihanteellista ole.
Menin siis hakemaan äidin.
Itkeekö vauva tänä yönä?
Ei todellakaan.
Entä jos itkee?
Huolehdin hänestä.
Pidän vauvaa sylissäni -
ja huolehdin siitä.
Ei hän itke. Näet kyllä.
Äitini oli innoissaan,
että sai tilaisuuden -
pitää pojanpoikaansa sylissään.
Hänellä oli kuusi kuukautta elinaikaa.
Eikä enää sitäkään.
Synnytyksen jälkeen Dionnen suhtautuminen minuun muuttui.
Hei, Heather.
Kuule.
Olet itsepäinen nainen.
Sain nähdä lapsenlastani 20 minuuttia.
Veit hänet yläkertaan etkä tuonut takaisin.
Minulta riistettiin tuore äitiyteni,
koska Dionne oli siellä.
En saanut juhlistaa äidiksi tulemistani.
Onko jokin hätänä?
Pidätkö mummista? Kyllä.
Aasialainen äitini neuvoi Heatheria, miten vauvasta huolehditaan.
Heather taas oli väsynyt ja suorapuheinen -
ja sanoi oikeutetusti, että äiti on vieras hänen kotonaan.
"Poika on minun, ja huolehdin hänestä kuten parhaaksi näen."
Oli selvää,
ettei tilanne toiminut.
"Minulla on nälkä, isi."
Pian vauvan syntymän jälkeen -
Dionne ja Graham alkoivat puhumaan Sveitsin matkasta,
jotta Dionne voisi nostaa rahansa Grahamille.
Äiti oli varakas ja halusi meidän perivän rahat.
Meidän piti matkustaa Zürichiin allekirjoittamaan paperit.
Dionne kertoi, että asianajajat odottivat heitä.
Pankkiirit samoin. Kaikki oli valmista.
Matkaan vain.
Graham allekirjoittaisi paperit, ja kaikki järjestyisi.
Kehotin heitä menemään Sveitsiin.
Saisinpahan olla omassa rauhassani neljä päivää.
Äitini yritti valmistella minua tulevaan,
eli hoitamaan hänen asioitaan kuoleman jälkeen.
Zürich kaupunkina kunnioittaa rahaa.
Se ottaa rahan vakavasti.
Jos kuolen pian,
olet monimiljonääri.
Näin se on.
Laitan kaiken sinun nimiisi.
Hänen mukaansa olin järjettömän rikas.
Niinpä minun piti avata sveitsiläinen tili.
Minun pitäisi allekirjoittaa lomakkeita pankissa.
Minun piti tavata asianajajia -
ja muita huippupankkien edustajia.
Saavuimme Zürichiin, ja menimme viiden tähden hotelliin.
Se oli tyylikäs.
Kahden Michelin-tähden ravintola.
Hyvin kallis.
Hei, kulta!
Soita minulle.
Olen Sveitsissä.
Äitini puhui jatkuvasti sveitsiläisen pankkiirin kanssa.
En tiennyt mitään heidän rahakeskusteluistaan,
mutta tarvitsimme vähintään 20 miljoonaa avataksemme pankkitilin.
Yksi, nolla, nolla.
Se on sata prosenttia.
Soitin ystävälleni, joka oli Zürichissä. Sanoin olevani kaupungissa -
ja kysyin, haluaisiko hän liittyä seuraamme.
Suostuin oitis.
Tapaisin hänen äitinsä.
Selvä peli.
Olin heti valmiina.
Tapasin Grahamin kauan sitten. Työskentelimme yhdessä.
Opin mestarilta itseltään.
Hän oli Lontoon suosituimpia kokkeja.
Meistä tuli hyvät ystävät.
Läheiset.
He yöpyivät yhdessä Zürichin kalleimmista hotelleista.
Istuin alas, ja Graham esitteli Dionnen äitinään.
Hän oli kuin pikkupoika.
Se oli minulle uutta.
Hän oli kuin vauva. Aivan kuin hän olisi uudestisyntynyt.
Paljon onnea vaan
Hieno poikani
Paljon onnea
Vaan
Suukko!
Äiti.
Äiti syöttää sinua.
- Eikä. - Kyllä.
Se on liian söpöä.
Kökötimme hotellissa, ja tapasin viimein pankkiirin -
rahastoasioissa.
Tapaamamme pankkiiri oli huipputason ihmisiä.
Hieman myöhemmin meidät kutsuttiin pankinjohtajan pakeille.
Pankki oli kiinni.
Menin sinne allekirjoittaakseni paperit ja kuullakseni perinnöstä -
ja miten asiat hoituisivat äidin kuoltua.
Graham soitti ja sanoi olevansa pankissa. Hän pyysi minua kiiruhtamaan paikalle.
Hän halusi tavata oitis.
Se tuntui -
oudolta, koska oli niin hiljaista.
Meidät kutsuttiin pankin yksityiskerrokseen.
Menimme turvatarkastuksen läpi.
Päädyimme toimistoon.
Se huone...
Moni ei pääse siihen huoneeseen.
Graham katsoi minua ja ihmetteli, mitä tapahtui.
Se oli tapahtumassa.
Mietin, miten rikas piti olla -
saadakseen yksityispankkiirin -
avaamaan sen pankin globaalin päämajan -
aukioloaikojen ulkopuolella ja päästäkseen yksityishuoneeseen.
Äidin varallisuus oli kysymysmerkki.
Äidin talousjärjestelyt olivat todella monimutkaisia,
ja ymmärsimme, että siinä menisi aikaa.
Emme allekirjoittaneet mitään.
Hänen yrityksensä olivat hajallaan.
Meidän tuli selvittää, mitä omaisuutta hänellä oli.
He puhuivat sadoista miljoonista.
Hienosti tanssittu.
Palasimme hotelliin paukuille.
Olin äimänkäkenä.
Katsoimme ystäväni kanssa toisiamme ihmeissämme.
Ajattelin,
että hänen elämänsä muuttuisi täysin.
Pam. Tuosta vain.
Hän saisi paljon rahaa.
Voitin jättipotin.
Graham puhui suurista rahamääristä,
jotka mullistaisivat elämämme -
ja loisivat varakkuutta tuleville sukupolville.
Isänä ajatus rahahuolien katoamisesta oli mahtava.
Totta kai kaikki haluaisivat eroon rahahuolista.
Voisin auttaa muita. Voisin parantaa maailmaa.
Pääsisin eroon äidin palmuöljytiloista -
ja muuttaisin ne puhtaan energian tiloiksi.
Minulla olisi varaa siihen.
Helvetin hullua.
Anteeksi kielenkäyttöni.
Olin Lontoossa, ja Graham Sveitsissä.
Tutkin eräänä päivänä tilejämme -
ja huomasin, että Grahamin nimiin oli siirretty suuri summa.
Kysyin siitä Grahamilta,
ja rahat kuulemma menisivät Dionnelle.
Hän tarvitsi rahaa, koska ei päässyt omiinsa käsiksi -
Covidin takia.
Kun lounastimme Lontoossa -
eräässä hotellissa, äitini kysyi,
voisimmeko maksaa laskun,
koska hän ei voinut siirtää rahaa Covidin takia.
Hän maksaisi hotellilaskunsa.
Tonni sinne, pari tänne.
Viisi, kymmenen. Ei siinä mitään.
Saan sen takaisin.
Maksoin noin 20 000-25 000 puntaa.
Se oli odottamatonta, emmekä ole varakkaita,
mutta autoin mielelläni äitiäni.
En ollut nähnyt häntä 45 vuoteen.
Tiesin hänen kuolevan pian.
Olin ihmeissäni,
koska Dionne väitti aina maksaneensa itse kaiken.
Graham laannutteli huoliani.
Hän sanoi, että saisimme kaiken takaisin kymmenkertaisesti.
Kirjoitan ylös, kuinka paljon otan sinulta.
Sitten maksan takaisin.
Tämä ei toistu.
Lainaan rahaa sinulta, koska olemme perhettä.
Rakastan sinua kovasti.
Sveitsin matkan -
piti kestää neljä päivää.
Neljän päivän jälkeen -
Graham sanoi, että kaikki oli vielä kesken, eivätkä he palaisi vielä.
En väittänyt vastaan.
Söimme todella kalliita illallisia.
Kaviaaria.
Todella kallista ruokaa päivittäin.
Useamman sadan dollarin viinipulloja.
Joimme sitä kuin vettä.
"Tuo toinen pullo."
Dionne sanoi, että olin nyt osa hänen perhettään.
Koska hänen poikansa -
oli paras ystäväni, olin osa hänen perhettään.
Olin hänen pojanpoikansa.
Hän alkoi kutsua minua pojanpojakseen.
Minä kutsuin häntä mummiksi.
Hän kysyi Grahamilta,
kuinka paljon antaisi minulle rahaa.
Graham katsoi häntä ja sanoi: "En tiedä, 3,5 tai neljä?
"Kolme ja puoli mitä?"
"Miljoonaa."
"Ja huomenna etsimme sinulle talon.
Ostan sinulle talon."
Lähdin hotellista humalassa,
ja elämäni oli tuolloin muuttumassa.
Kävimme taloesittelyissä. Talot olivat tyyriitä.
Se oli jännittävää, mutten nähnyt itseäni asumassa niissä.
Se oli liikaa.
Kysyin Dionnelta,
että miten pitäisin moista taloa yllä.
Ei minulla ollut varaa.
Arvostin hänen apuaan, mutta kieltäydyin.
Hän sanoi antavansa minulle seitsemän miljoonaa.
Mutta hän selitti, ettei hänellä ollut rahoja taloa varten.
Hän odotti saavansa rahat Aasiasta -
Sveitsiin,
jotta voisi ostaa talon.
Meidän piti siis odottaa.
Jos siihen ei pysty tänään, huomenna pystyy, jos yrittää.
Sitten jotain tapahtui.
Graham meni vessaan,
ja jäin Dionnen kanssa kahden.
Tämä sanoi -
auttavansa aina muita.
Jotta hän voisi auttaa minua, minun piti antaa jotain.
"Tarvitsen sinulta jotain."
Mietin, mitä hän tarkoitti.
"Tarvitsen sinulta rahaa,
mutta älä kerro Grahamille. Asia jää meidän väliseksemme."
Sanoin hänelle tietenkin,
ettei minulla ollut antaa rahaa.
Olen tavallinen ihminen ja elän tavallista elämää. En ole rikas.
Pahoittelin, etten voinut auttaa.
Silloin hälytyskellot alkoivat soida.
Mietin, että jokin oli -
pielessä.
"Minun pitää miettiä."
Milloin mietit?
Harmaapäisenä vai?
Silloin on liian myöhäistä.
Niin.
En halunnut sanoa mitään Grahamille,
koska kyseessä oli hänen äitinsä. Graham oli onnellinen.
Jos sanoisin jotain negatiivista,
suhteemme kärsisi siitä.
Hänen äitinsä oli kuolemaisillaan. He halusivat viettää aikaa yhdessä.
Grahamille se oli kaikkein tärkeintä.
Muutama lisäpäivä -
muuttui koko ajan pidemmäksi ajaksi.
Olin yksin kotona.
Ilman tukea ensimmäisen vauvani kanssa.
Pyysin naapuriani käymään kaupassa ja ostamaan maitoa ja muita tarpeita.
Isänä sitä haluaa olla perheensä kanssa.
Mutten ollut allekirjoittanut mitään,
vaikka se oli koko reissun syy.
Äitini tapasi yhä pankkiiria ja asianajajia.
Hän vaati minua jäämään.
Ajattelin siis,
etten voinut jättää häntä,
koska hän oli kuolemaisillaan.
Kävin hotellilla suurin piirtein joka toinen päivä.
Yritin selvittää, mistä oli kyse.
Emme olleet kolmen kesken Grahamin ja Dionnen kanssa.
Tapasin hotellissa lukuisia muita.
En nähnyt Dionnea, mutta kuulin kyllä.
Ääni taustalla sanoi:
"Nuori mies!"
Käännyin ympäri ja näin rouvan,
joka tuijotti kumppaniani, joka on kiinalainen.
Hän kysyi minulta heti,
millä alalla olen.
Yllätyin todella,
koska tämä 80-vuotias rouva -
kyseli, millä alalla olin.
Sanoin, että rahoittajani kutsuu minua elokuvantekijäksi.
Olen vain elämästä kiinnostunut mies.
Siksi olimme Zürichissä.
Etsimme rahoitusta startup-yrityksellemme.
Se on kuin pieni Amazon.
Se on markkinapaikka korkealaatuisille tuotteille.
Hän vaikutti kiinnostuneelta.
Hän kehotti meitä jututtamaan asianajajaansa.
Hänen asianajajansa hyvästä firmasta kävi lähes päivittäin.
Dionnen pankkiirikin oli mukana.
Dionne vaikutti hyvin varakkaalta.
Hän halusi kaikkien tietävän sen.
Hän kertoi olevansa Brunein sulttaanin avioton lapsi.
Olen kuullut hullumpiakin tarinoita.
Asianajaja tarkisti sopimuksen, ja Dionne allekirjoitti paperit.
Sopimus on tässä.
Hän osti 20 % yhtiömme osakkeista.
Hän maksoi 20 % osuudesta 2,5 miljoonaa Sveitsin frangia.
Hän sanoi: "Nyt teillä on sijoittaja."
Hän oli mukaansatempaava.
Hurmaava.
Nokkela.
Meillä oli hupia.
Hän kutsui kumppaniani lapsenlapsekseen.
Siitä tuli henkilökohtainen matka.
Sitten minäkin sain lapsenlapsen tittelin.
"Antaisitko 2 000 euroa?"
Hänellä oli vaikeuksia saada rahaa Covidin takia.
Suostuin tietenkin.
Laita takaisin. Tässä.
- Kiitos. - Kerro rouvalle...
Hänhän oli sijoittajamme.
Aasialaisissa kulttuureissa on lahjanantamisen perinne.
Muut odottavat, että jotain annetaan vastalahjaksi.
Hän kutsui meidät ostoksille.
Ostimme hänelle lämpimät saappaat.
Hattuja.
Laukkuja.
Mekkoja.
Hän kokeili takkia.
Se taisi maksaa noin 8 000.
Hän sanoi ihastuneensa takkiin.
Päädyin maksamaan sen.
Ostimme hänelle paljon samppanjaa.
Samppanjalasku oli taatusti 10 000.
Hän käski olla kertomatta Grahamille.
En saanut kertoa Grahamille, sillä Dionne ei halunnut poikansa tietävän,
että tämän uudelleen löytynyt varakas äiti -
ei ehkä saanutkaan rahaa hyppysiinsä.
Vannoin siis, etten kertoisi Grahamille.
Olin yhä huolissani tapahtumista.
Olin huolissani Dionnen mainitsemista sopimuksista ja rahoista.
Mitään ei ollut tapahtunut.
Niistä vain puhuttiin.
Mitä enemmän kuulustelin Dionnea,
sitä enemmän -
Dionne yritti työntää minut ulos koko kuviosta.
Hei, Heather.
En itse asiassa halua puhua sinulle,
koska saat minut tolaltani.
Muistan kaiken.
Haluan vain kunnioitusta.
Hän puhui aivan uudenlaisella intensiteetillä.
Grahamille hän esiintyi iloisena ja huvittelusta pitävänä ihmisenä.
Alta paljastuikin syvä ja ikävä todellisuus,
jolle jouduin alttiiksi.
Graham ei nähnyt sitä.
Jos menen yläkertaan, ja sinä kaadut ja lyöt pääsi,
olen pulassa.
Aloin huolestua,
koska sunnuntaina hän makasi vain sohvalla liikkumatta.
Hän oli riutunut ja kalpea.
Hänessä ei juuri ollut eloa.
Kysyin, oliko hän kunnossa ja ehdotin lääkäriin menemistä.
Kysyin, mitä lääkkeitä hän tarvitsi. Hänellä oli iso lääkekassi.
Pyydän Jumalaa viemään henkeni tänä yönä.
Minun on parasta kuolla.
Hän sanoi saaneensa tarpeekseen ja halusi lopun koittavan.
Hän kiipesi parvekkeelle, ja minun piti vetää hänet alas.
Se oli aamuyötä, ja minä olin hirveän ahdistunut.
Mietin, löytäisinkö hänet jostain kuolleena,
tai tekisikö hän jotain keskellä yötä.
Rakastan sinua.
Muista se.
Joulun lähestyessä -
Graham kertoi, että Dionne -
ei päästänyt häntä kotiin.
Se oli ensimmäinen joulu kolmekuisen poikamme kanssa.
Minulle oli tärkeää, että Graham oli kotona.
Halusin palata jouluksi. Minun oli taisteltava siitä.
Lupasin Heatherille palata.
Graham palasi jouluaattoiltana.
Hän soitti minulle sinä aamuna ja kertoi palaavansa.
Olin helpottunut.
Lähdettyäni sain useita viestejä.
Kuvia siitä, kuinka palasina hän oli poikansa hylättyä hänet.
Hän oli lohduton.
Mutta ainakin pääsin kotiin.
Olin innoissani poikani ja Heatherin näkemisestä.
Poika oli kasvanut paljon kahdessa kuukaudessa.
Tein jouluaterian.
Minusta meillä oli mukavaa.
Mukavaa yhdessä. Olihan joulupäivä.
Se oli kurjin jouluni koskaan,
koska -
riitelimme rajusti Dionnesta aamuneljältä.
Sanoin Grahamille, että tämä ei käy. Hän oli kadonnut kahdeksi kuukaudeksi -
ja nyt hän ilmestyi takaisin muina miehinä.
Heather yritti kertoa, että välillemme lyötiin kiilaa.
Sanoin häntä hulluksi.
Minun piti vain -
antaa heidän rakastaa toisiaan.
Kaipaatko äitiäsi?
Hyvä juttu.
Graham ja minä halusimme palata Uuteen-Seelantiin -
esitelläkseni vauvan perheelleni ja vanhemmilleni.
Yritin varata meille liput, ja -
Dionne yritti kääntää Grahamin päätä matkan suhteen,
koska hän kuolisi sinä aikana.
Olen käynyt lääkärissä.
Olin sairaalassakin.
Olen sairas.
Tuskin pystyn kävelemään.
Missä poikani on?
Perhereissumme kestäisi kuusi viikkoa tammikuun lopussa, eli puoli vuotta siitä,
kun kuulin äidin diagnoosista.
Dionnen aika oli lopussa.
Hän teki selväksi,
että hänellä oli enää viikkoja tai päiviä elinaikaa.
Olen sairas.
Olen vanhakin.
Haluan vain olla kanssasi mahdollisimman paljon.
Graham oli tolaltaan.
Hän oli emotionaalisesti hukassa,
koska hän oli varma äitinsä kuolemasta.
Se on moraalinen dilemma.
Teenkö oikein ja olen kumppanini ja vauvani kanssa -
vai teenkö oikein -
ja nautin äitini viimeisistä päivistä 45 vuoden poissaolon jälkeen?
Kumman valitsen?
Kumman?
Jos kuolen hotellissa, kukaan ei huomaa.
Kukaan ei huomaa.
Graham ei halunnut jättää äitiään.
Niinpä hän päätti olla tulematta Uuteen-Seelantiin.
Voisinko matkustaa Uuteen-Seelantiin ja ottaa riskin,
etten näkisi enää äitiäni?
Olin aivan -
suunniltani,
koska minun piti päästä pois ja saada tilaa. Olin täysin...
Halusin nähdä perheeni ja olla rakastavien ihmisten keskellä.
Huomenta, kultaseni.
Olen kunnossa. Tiedän, kenen ääni se on.
Palasin lyhyeltä matkalta Junyanin kanssa,
ja yhtäkkiä paikalla oli tämä kaveri.
Kiinalainen kaveri. Peng.
Dionne sanoi: "Lapsenlapseni,
puhun liikeasioista Pengin kanssa."
Olen Peng.
Olen Kiinasta.
Olen asunut Saksassa vuosia.
Pengin liikekumppani tunsi Dionnen ja esitteli heidät,
sillä liikekumppani etsi sijoittajaa yritykselleen.
Dionnen piti antaa liikekumppanilleni 60 miljoonaa -
liiketoiminnan laajentamiseen.
Kaakkois-Aasian maissa ei vain oteta.
Peng edusti lääkeyhtiötä,
joka erikoistuu syöpähoitoihin.
Dionne saisi hoitoa -
ja auttaisi yrityksen rahoittamisessa.
Liikekumppanini tarjosi Dionnelle -
ilmaista huippuluokan syöpähoitoa,
jota saa vain Sveitsissä.
Hoito olisi ilmainen.
Minulla on parantumaton syöpä.
Voin kuolla kuukauden tai kahden kuluttua.
Kuka tietää? Vain Jumala tietää.
Dionne sanoi, ettei halunnut hoitoa, koska siitä ei olisi mitään hyötyä.
Raha hänelle kelpasi.
Hän kertoi jakavansa rahat -
apua tarvitseville,
jotta rahoista hyötyisi edes joku.
Annoimme yhteensä -
50 000 dollaria.
Hän halusi sen käteisellä.
Kiitos, kulta!
Äiti lensi Britanniaan -
ja muutti asuntoon joenrannassa.
Se oli Tower Bridgella valtavine ikkunoineen.
Kun hän palasi Lontooseen,
äitini maksoi kaiken.
Hän keskusteli päivittäin pankkiirin ja asianajajan kanssa -
varmistaen, että kaikki oli valmiina.
- Mitä kuvaamme? - Seuraa minua.
- Kuvaammeko vain? - Niin juuri.
Sitten mennään.
Asuessamme kyseisessä asunnossa kutsuin pari ystävää kylään.
Lapsuudenystäviäni.
Thames.
Lontoon Tower.
Asunto on upea.
Kiitos, murunen.
Olet ihana.
Hyvin...
Dionne oli hauskaa seuraa.
Hän oli ystävällinen ja karismaattinenkin.
Hän oli Grahamin kaltainen.
Lämmin ja hymyilevä persoona.
Tapasin Grahamin teininä. Olin kai 14-15-vuotias.
Kiinni jäit.
Hän ei ollut kovin mielellään kotona.
En tavannut hänen isäänsä, mutta tämä joi paljon.
Grahamilla oli vaikea lapsuus.
Hänen isänsä oli väkivaltainen.
Hän halusi kokiksi päästäkseen pois kotoaan.
Hän sai sillä katon päänsä päälle ja ruokaa.
Lapsuuteni oli ongelmallinen.
Yksi perheenjäsenistäni joi runsaasti alkoholia,
ja kannan yhä siitä arpia mukanani.
Täällä.
Seitsenvuotiaana pudotin teekupin ja minua polkaistiin päähän.
Isäni -
ei ollut mukava mies.
En juuri ajattele häntä.
Näin hänet viimeksi 18-vuotiaana, kun annoin hänelle selkään.
Siten minä hänestä ajattelen.
Grahamilla oli paljon käsittelemättömiä traumoja.
Rakastun hetkessä. Se on ominaisuuteni.
Jätän itseni liian avoimeksi.
Hän yritti paikata traumojaan ja muuta kokemaansa.
Graham oli ansassa -
halutessaan äitinsä rakkautta ja tehdessään kaikkensa saadakseen sitä.
Uudessa-Seelannissa ollessani oli selvää,
että tilanne oli pahempi kuin luulin.
Graham oli ottanut -
uusia luottokortteja nimiinsä äitinsä pyynnöstä.
Meille oli kertynyt velkoja,
joista en tiennyt.
Ymmärsin, että Grahamia oli manipuloitu.
Kun olin Zürichissä ennen joulua,
olimme viiden tähden hotellisviitissä.
Äidille annettiin lasku, ja putosin melkein tuolilta,
sillä se oli noin 25 000-30 000 puntaa, hitto vieköön.
Äiti sanoi, ettei hän päässyt varoihinsa käsiksi.
Ajattelin, että selvä.
Hotelli painosti maksamaan, joten lainasin äidille rahaa.
Olin tuhlannut Zürichissä 15 000-20 000 puntaa.
Lontoossa tuhlasin hotellilaskuihin 20 000 puntaa.
Kun äiti palasi,
maksoimme huvituksia ja laskuja 10 000-15 000 punnalla.
Luottokorteille laitoin 20 000-25 000.
Olin siis tuhlannut 80 000-100 000 puntaa.
Seuraavassa kuussa -
näin -
kaksi suurta tapahtumaa yhteiseltä pankkitililtämme.
Niillä maksettiin autot.
Kysyin Grahamilta, mistä hitosta oli kyse.
Miksi autoja maksettiin tililtämme, jos ne oli jo kerran maksettu?
Dionnen mukaan ne olivat lahjoja.
Graham oli selvästi mennyt halpaan.
"Ostan sinulle lahjan. Lievitän 45 vuoden tuskaa."
Niin äiti sanoi.
Miksi en uskoisi häntä?
Jos olisin uusi perheenjäsen,
en haluaisin maksaa suoraan tuntemattomalle,
sillä ehkä hän on uuno.
Äiti maksoi käsirahan.
Laitoin auton nimiini, ja äiti maksaisi sen.
Hän maksoi autoa.
Minä en maksanut.
Mutta yhtäkkiä maksut lakkasivat.
Tajusin, ettei autoja ostettu.
Grahamilla olikin niistä osamaksusopimus ja hänen piti suorittaa maksut.
RAHOITUSMAKSU
TAKAISINMAKSUN SALDO
Paljonko summa oli?
Sanoisin, että lähemmäs -
180 000 puntaa.
Lähes 300 000 puntaa korttivelkaa.
Olen raivoissani.
Minua -
pelotti.
Aloin pelätä, kuka tämä nainen oli,
miten syvälle hän oli vetänyt kumppanini -
ja miten hän hallitsi tätä.
Taisin -
ymmärtää olevani -
pahassa pinteessä -
ja halusin pelastaa Grahamin.
Miten menee?
Hänen ja hänen äitinsä suhde on sekaisin.
Se on pähkähullua.
Mutta Graham on täysin eri maailmoissa.
Tajusin, etten voinut pelastaa häntä yksin.
Ja minusta tuntui,
että Juan olisi hyvä tuki ja näkisi ehkä saman kuin minä.
Tämä on huijaus.
Sanoin Grahamille, että Dionne huijaa häntä ja vie rahaa.
Heather sanoi,
ettei luottanut Dionneen tippaakaan.
Hän piti tätä huijarina.
Olin samaa mieltä. En luottanut Dionneen.
Graham halusi epätoivoisesti äitinsä vierelleen.
Dionne tiesi sen ja käytti sitä hyväkseen.
Kunpa näkisit sydämeeni ja kuinka paljon sinua rakastan.
Stressaannuin, kun hän ei maksanut enää autoja.
Autoihin kului tuhansia puntia kuussa.
Mutta äiti vakuutti, ettei huolta ollut.
Ne olivat lahjoja.
Hän maksaisi ne.
Minua rauhoitti se, että hän oli aina puhelimessa -
keskustellen pankkiirinsa ja asianajajansa kanssa.
Muuta hän ei tehnytkään.
En tiedä, mitä sanoa.
En tosiaan tiedä.
Graham on tälle täysin sokea.
Hänen äitinsä on kouluttanut hänet.
Hän on täysin aivopesty.
Tilanne oli huolestuttava.
Graham menettäisi rahansa, ystävänsä ja perheensä.
Kaiken. Hän menettäisi kaiken.
Tilanne oli katastrofaalinen.
Tunsin itseni voimattomaksi.
Hän oli kuin hypnoosissa -
eikä nähnyt tilannetta enää järjellä.
Ei hätää.
Nauti elämästäsi.
Dionne soitti ja sanoi, ettei Graham huolehdi hänestä -
vaan haluaa vain rahaa.
Tämä ei piittaisi Dionnen kuolemastakaan.
He odottavat aina vastapalveluksia.
Millainen lapsi se sellainen on?
Eräässä vaiheessa Dionne -
oli varsin ilkeä Grahamia kohtaan ja syytti tätä vaikka mistä.
Oksensin ja yskin verta.
Minä huusin häntä avaamaan oven.
Hän ei viitsinyt.
En välitä hänestä enää paskaakaan.
Dionne väitti, että Graham oli tyhjentänyt hänen pankkitilinsä -
ja tuhlannut kaikki rahat.
Kaikki muut tilit oli jo luovutettu asianajajien haltuun.
Minusta ei lähde ääntä.
Puhutaan myöhemmin.
Hei toistaiseksi.
Säälin Dionnea.
Hän oli vanha rouva pyörätuolissa.
85-vuotias.
Hänellä oli kolme eri syöpää.
Hei, lapsenlapseni...
Jos voisit mitenkään -
lainata minulle 10 000 euroa.
Maksan sen takaisin...
Annoin mummille siis vielä -
10 000 euroa.
Kutsun häntä mummiksi.
Kiitos, murunen. Heido.
Minun piti saada kumppanini takaisin ja vakuuttaa hänet huijauksesta.
Minun piti näyttää hänelle pitäviä todisteita,
jotta hän ymmärtäisi tilanteen.
Minun piti taistella Dionnea vastaan. En halunnut hänen selviävän siitä,
koska hänet piti pysäyttää.
Aloin tutkimaan Dionnea.
Halusin tietää, kuka hän oli -
ja kenties selvittää hänen motiivinsa ja aikomuksensa.
Selvää oli,
että hän oli käyttänyt lukuisia nimiä,
joten häntä oli vaikeaa jäljittää todisteiden toivossa.
Lopulta löysin hänen vihkitodistuksensa.
Ensimmäinen oli vuonna 1970.
Toinen vuonna 1984.
Ja sitten kolmas vuonna 1994.
Kummallista tässä on se,
että ensimmäisessä paperissa -
Dionnen syntymävuosi on 1940.
Seuraavassa vihkitodistuksessa -
hän oli 34-vuotias vuonna 1984,
eli syntymävuosi olisi 1950.
Iästä oli siis kadonnut kymmenen vuotta toiseen avioliittoon mennessä.
Dionnella on eri isä jokaisessa todistuksessa.
Vuonna 1970 hänen isänsä nimi on Mahmud.
Muuta siinä ei kerrota.
Vuonna 1984 -
isä on jo kuollut Antonio Lerres.
Vuonna 1994 -
hänen isänsä nimi on Ising William.
Hänkin on kuollut.
Isingin ammatti on tässä viulisti.
Dionne ei koskaan maininnut viulisti-isäänsä.
Tässä sitä miettii,
että jos viralliset asiakirjat ovat täynnä puppua,
mistä muusta hän valehtelee.
Hänen taustansa ja perheensä ovat valetta.
Mikä muu on valetta?
Graham oli niin aivopesty,
ettei hän kuunnellut enää Heatheria.
Niinpä tämä pyysi apuani Grahamin vakuuttamiseen.
Sanoin, että hoitaisin homman.
He palasivat Sveitsiin,
ja halusin puhua Grahamin kanssa kahden.
Tulin myöhään.
Dionne oli ravintolassa.
Menimme hotellin aulaan ja joimme pullon viiniä.
Pyysin toisenkin pullon, koska halusin Grahamin rentoutuvan.
Joimme kaksi pullollista.
En maininnut Grahamille Heatherista,
koska hän olisi suuttunut ja lakannut puhumasta kanssani.
Graham oli täysin vakuuttunut,
että Dionne oli hänen äitinsä -
ja että tämä oli rikas ja kuolisi pian.
Minulle se oli haastavaa, koska olin kyseenalaistanut kaiken.
Joimme viiniä.
Juan kehotti minua varomaan, koska äitini oli...
Äitini valehteli, ja kaikki muut näkivät sen.
Miksei Dionnen lupaamia rahoja kuulunut?
Miten hän oli yhä elossa?
Hän oli terve kuin pukki.
Kerroin Grahamille ajatukseni hänen äidistään.
Minun piti kuulemma löytää itseni uudelleen -
ja herätä tästä transsista.
Toivoin, ettei se olisi totta.
Ei se voi olla. Ei hän tullut vain -
valehdellakseen kaikesta 45 vuoden jälkeen.
En voinut jättää todisteita huomiotta. Kyseenalaistin kaiken.
Palasin äidin sviittiin.
Nuuskin paikkoja ja avasin laatikon, jossa oli punaista elintarvikeväriä.
Ihmettelin, miksi hänellä oli moista.
Silloin muistin, että kuukausia aiemmin olin saanut kuvan -
verisestä virtsasta.
Olin ihmeissäni.
Miksi hänellä oli elintarvikeväriä?
Väität, että tein värillä valeverta.
Ei, poika.
Älä sano niin.
En vitsaile sellaisesta.
Hän sanoi, että se on kiinalaista lääkettä.
Sitä piti popsia ja ties mitä.
Olen sairas.
Mutta -
toivon selviäväni.
Googlasimme hänen lääkkeensä.
Suurin osa niistä oli verenpaineeseen, kolesteroliin ja diabetekseen.
Kaikkeen muuhun -
kuin syöpään.
Syöpää ei siis kai ollut.
Hän -
valehteli.
Tein elämää mullistavia päätöksiä sen perusteella.
Tein päätöksiä, jotka vaikuttivat -
poikaani ja kumppaniini.
Tajusin hukkuvani velkaan.
Onko isoisäni -
todella Brunein edellinen sulttaani?
- On. - Onko?
- On. - Uskotko niin?
Uskon.
Äitini rakasteli hänen kanssaan.
Äiti halusi naimisiin.
Sulttaani ei suostunut, koska hänellä oli liikaa naisia.
Siksi äitini vihaa minua.
Kun hän tuli raskaaksi, hän katui sitä.
Se mies käytti hänen kehoaan naimalla häntä.
Siinä sinulle totuus.
Enoni on siis Brunein sulttaani.
Niin.
Sinä olet Brunein sulttaanin, superrikkaan miehen, tytär.
Niin se nyt on.
Se nähdään.
Näet sitten.
Minua ei kiinnosta, uskotko.
Se riippuu sinusta.
Odota, niin näet.
Toivon, että se on totta. Jos ei ole, olen tilanteessa, jossa tapasin sinut...
Palaan hetken kuluttua.
Käyn vessassa.
Selvä, äiti.
Heippa.
Seinät kaatuivat päälle.
Minulla ei ollut rahaa tai tukiverkostoa.
Ulospääsyä ei ollut.
Se on synkkää.
Se peittää kaiken alleen.
Olin täysin neuvoton.
Otin yhteyttä Britannian Action Fraudiin,
koska sen kautta voi rekisteröidä -
haavoittuvaisen ihmisen, jota käytetään taloudellisesti hyväksi.
Menin poliisinkin pakeille, ja he kertoivat heti,
ettei sitä nähdä petokseni, koska kyseessä on uhrin äiti.
"Hän on 80-vuotias nainen.
Tämä on harvinaista. Oletko varma, että he ovat sukua?"
Dionne ei ole tyypillinen rikollinen.
Hän on vanha rouva pyörätuolissa.
Hän oli muka parantumattomasti sairas.
Hän oli ylipainoinen ja huonokuntoinen.
Mikään ei viitannut hänen rikollisuuteensa.
Kymmenen kuukautta sen jälkeen, kun annoin Dionnelle rahat,
sijoituksesta ei ollut merkkiäkään.
Olin todella ahdistunut.
Mietin, huijasiko hän minua.
Kirjoitin suoraan Brunein ulkoministeriöön.
Sieltä vastattiin, että heidän tietääkseen -
Dionne Marie Hanna tai Theresa Haton Mahamud -
ei ole sukua Brunein kuningasperheelle.
"Pahoittelemme, ettemme voi auttaa enempää."
Se osoittaa,
ettei Dionnella -
ole mitään yhteyksiä kuningasperheeseen.
Hän on siis kertonut omia satujaan.
Kaikki voi osoittautua huijaukseksi.
Pahimmassa tapauksessa menetän kaiken.
Enkä saa rahojani takaisin.
Olen pahasti veloissa.
Tuntui kuin olisin hukkumaisillani.
En saanut henkeä.
Tuntui kuin voimakas käsi olisi painanut päätäni veteen -
ja olisin hukkumaisillani.
Painostin häntä.
Kysyin häneltä suoraan:
"Milloin annat rahat takaisin?"
Hän vastasi:
"En koskaan unohda, mitä olet tehnyt hyväkseni."
Päätin ottaa yhteyttä Grahamiin ensimmäistä kertaa.
"Tiedäthän, että hän saa minulta rahaa.
Olen antanut hänelle valtavan summan."
Loppusumma on 150 000 euroa.
Graham säikähti.
Oikein kunnolla.
Kun Peng kertoi lainanneensa äidille rahaa,
käsitin, että olimme tuhlanneet hänen rahojaan Lontoossa.
Se kuvotti minua.
Voin pahoin.
Sanoin, etten pitänyt Grahamia pahana tyyppinä,
mutta olin kuullut hänestä paljon negatiivisia asioita.
Dionne oli kieltänyt minua ja muita -
kertomasta Grahamille mitään.
Jos Graham soittaa, älä sano mitään.
Pidä se salaisuutena.
Älä kerro mitään.
Pysy vain hiljaa.
Jutellaan huomenna, kun hän ei ole täällä.
Kun olet kuunnellut viestin, poista se.
Älä kuuntele Grahamia vaan minua.
"Älä kerro Grahamille."
Siitä olen kuullut useaan otteeseen.
Ymmärsin, ettei Dionne ollut se, joksi itseään väitti.
Koska kaipasin hyväksyntää ja äitiä solutasolla,
minua huijattiin.
Hän on taitava manipulaattori.
Hän ei ole sairas. Hänellä ei ole rahaa.
Hän on huijari.
Hänen ystävänsä kyselivät, oliko Dionne oikeasti hänen äitinsä.
Tämähän oli valehdellut muustakin. Missä oli todisteet äitiydestä?
Pyysin dna-testiä tavattuani hänet.
Hän sanoi, ettei sille ollut tarvetta.
"Uskot tai et."
Mikään hänen puheistaan ei ollut totta.
Vain dna-testi toisi varmuuden.
Annoimme näytteet viiden tähden hotellissa.
Kaksi vanupuikkoa.
Ne laitettiin pulloihin.
Tuloksissa voi mennä viikkoja.
Osittain en halunnut olla sukua hänelle,
koska miksi sitä haluaisi olla sukua huijarille?
Tässä on tulokset.
Sen mukaan -
olen yksiselitteisesti -
99,9 % varmuudella -
Dionne Marie Hannan -
biologinen poika.
Hän on äitini.
Sitä juuri on vaikeinta ymmärtää.
Miksi hän teki niin pojalleen?
Dna-testin aikoihin -
näin hänet viimeistä kertaa.
Yhtäkkiä viestejä ei tullutkaan.
Saati puheluita.
Dionne katkaisi kaikki yhteydet.
Sopimuksesta on vuosi, enkä ole saanut rahoja.
Ei sitoumuksia.
Ei yhteydenpitoa.
Dionne vain katosi.
Juttelin Junyanin kanssa menettämistämme rahoista.
Menetimme yli 100 000.
Kirjasimme sen tappioksi.
Siten me selvisimme. Meidän piti vain päästää irti.
Investoin paljon energiaa,
aikaa ja rakkauttakin.
Opin siitä paljon.
Näen nyt todellisuuden sellaisena kuin se on.
Ilman toiveajattelua.
Hei, äiti. Olisin kysynyt kuulumisia.
Tiedän,
mitä olet tehnyt.
Se on maksanut minulle ja perheelleni.
Mutta minkäs teet?
Ei voi mitään.
Yritän vain korjata vahingot.
Sinä olet taas häipynyt,
joten minkäs teet?
Häipynyt -
taas.
Singaporeen, Semarangiin,
Indonesiaan, Bruneihin, minne lienetkään.
Ehkä jonain päivänä voit selittää, miksi.
Ehkä et.
En tule ymmärtämään tätä.
Pärjäile, äiti.
Tunsin hänet -
reilun vuoden.
Kutsun äitiä -
nyt Dionneksi,
koska äidin ei -
pitäisi ilmaantua jonkun elämään tehdäkseen niin.
Siispä on paras,
etten kutsu häntä äidiksi.
Se on vastoin kaikkea,
mitä äidin kuuluisi tehdä.
Äidin pitäisi rakastaa ja suojella lastaan.
Dionne ei tehnyt niin.
Hän tuhosi lapsensa elämän.
Ilman katumusta.
Kuka tämä nainen on?
Olen Googlessa -
tuntikausia päivittäin etsimässä tietoja hänestä.
Työskentelin ylellisessä hotellissa Zürichissä...
Aloin ottamaan yhteyttä muihin ymmärtääkseni kokonaiskuvan.
Hän jätti timanttisormuksia hotelliin,
koska hän ei maksanut huoneestaan.
Timantit eivät olleet aitoja.
Jutellessani ihmisten kanssa ymmärsin, että huijaus -
oli laajempi kuin vain Graham ja minä.
Siihen asti luulin, että Graham oli pääuhri.
Jututettuani useita ihmisiä -
tajusin, miten laajasta rikoksesta oli kyse.
Paljonko menetit rahaa Dionnelle?
Ainakin 627 miljoonaa rupiaa.
- Hitto. - 41 000.
41 000 dollariako?
- Niin. - Jopas.
Vaimoni ja minä kohtelimme häntä kuin äitiämme.
Omaa äitiämme.
Milloin se tapahtui? Milloin tapasit Dionnen?
Tammikuussa 2020.
Indonesiassako?
Niin juuri.
Hän teki samoin sinulle, ennen kuin tapasi meidät.
Aluksi hän maksoi kaiken itse.
41 000 dollaria.
Hän muutti huippuhotellista toiseen.
Hän oli selvästi hyvin varakas.
Muita uhreja ovat
indonesialaiset muslimit, jotka haluavat mennä hajjiin.
Dionne siis väittää tarjoavansa -
halvemman vierailun hajjiin,
- muslimien juhlaan. - Niin.
Se on paskapuhetta.
Olin yksi niistä, jotka maksoivat matkan,
mutta matkaa ei kuulunut.
Niin on saattanut käydä sadoille muillekin.
Hän on melkoinen. Siis...
Mietin vain, miksi. Miksi hän ilmestyi elämäämme?
Tavatessani äidin hänellä oli paluulippu.
Hän oli tullut Britanniaan Bangkokin kautta ennen koronasulkua.
En tajunnut sitä silloin, mutta hänen piti palata -
kaksi viikkoa sulun alkamisen jälkeen.
Voin vain päätellä, että ilman sulkua en olisi luultavasti tavannut häntä.
Hän oli huijari.
Mutta turisteja ei ollut liikkeellä.
Ilman varakkaita perheitä hänellä ei ollut elantoa.
Mitä siis tehdä?
Hän etsi poikansa netistä.
Se on helppoa.
Hän kertoi meille, että hänellä oli puoli vuotta elinaikaa.
Tein sen perusteella päätöksiä häneen liittyen.
Varmistin, että hän eli parasta aikaa, kun vielä voi.
Päätösten oli oltava nopeita.
Halusin luoda muistoja lyhyessä ajassa.
Hän oli taatusti tehnyt sitä vuosia. Hän tunsi ovimiehet,
vastaanottovirkailijan ja muut ihmiset hänelle tutuista hotelleista.
Se ei käy yhdessä yössä.
Jatkan tutkimista,
koska Graham varttui ilman äitiään.
Haluamme tietää, missä Dionne oli sen ajan.
Voit tarkistaa tietoni.
Tarkista rikosrekisterini.
Aivan sama.
Minulla ei ole mitään.
Tämä on vuodelta 1982.
"41-vuotiaalla Dionne Hornigoldilla ei ole pysyvää osoitetta.
Hän myönsi syyllistyneensä neljään syytteeseen koruvarkaudessa."
Hän esitteli itsensä hyvin varakkaana naisena -
ja samalla huijasi ihmisiä ja antoi tyhjiä lupauksia.
Hän teki samaa 40 vuotta sitten.
Graham oli 8-vuotias tuolloin.
"Hornigoldin kahden vuoden tuomiota lyhennettiin kahdeksalla kuukaudella."
"Oikeus kuuli, että Hornigold joka syntyi Malesiassa,
saapui Britanniaan vuonna 1971.
Hän sai sakot myymälävarkauksista helmikuussa 1980.
Saman vuoden syyskuussa hän sai 18 kuukauden tuomion -
ja kahden vuoden ehdonalaisen myönnettyään omaisuuspetoksen."
Olisinpa kuullut tästä.
Halusin tietää, kuka äitini on.
Hän on aina ollut tällainen.
Kokenut ammattilainen on huijannut minua.
Hän vain sattuu olemaan äitini.
Hei, poika.
Mitä on tekeillä? Missä olet?
Olen Malesiassa.
Haluan puhua pojalleni.
Yli vuosi siitä, kun Graham näki äitinsä viimeksi...
Rakastan sinua.
Todella.
Oikeastiko?
Olen pahoillani tapahtuneesta.
Todella pahoillani.
Elämäni meni pirstaleiksi.
Ei hätää.
Anteeksi.
Täydestä sydämestäni.
Tein, mitä tein.
En voi muuttua, poika.
Pärjäile. Minun pitää mennä.
Ei enää paskapuheita.
Ne päivät ovat ohi.
On aika mennä eteenpäin.
Dionne ei vastannut kommenttipyyntöihin.
Häntä ei ole koskaan syytetty dokumentissa ilmenneistä rikoksista.
Vuosi, jonka vietin äitini kanssa,
vaati veronsa minun ja Heatherin suhteesta.
Jossain vaiheessa toivoin voivani sopia Grahamin kanssa.
Mutta kun tilanne oli rauhoittunut,
päätimme, etten palaisi.
Lapsi on äidin elämän etusijalla.
Lapselle on annettava paras mahdollinen elämä.
Kaipaan heitä joka päivä.
Mutta poika on onnellinen.
Hänellä on vakautta ja rakastava perhe.
Niin tuskallista ja stressaavaa kuin se onkin,
olen kuronut elämäni kasaan.
Ymmärsin voivani toipua -
ja jatkaa eteenpäin elämässä.
Läheisistä ystävistä on siinä apua.
Varovasti.
Minä saan tukea keittiöstä.
Kollegat ovat auttaneet minut yli elämäni vaikeimmasta vaiheesta.
Juan oli hyvä ystävä.
He pysyivät rinnallani ikävässä tilanteessa.
Tiesin, että osaat kokata.
Sitä kutsutaan perheeksi.
Ei ole todisteita siitä, että pankkiiri tai asianajaja -
olivat mukana Dionnen väitetyssä petoksessa.
Tekstitys: Minea Laakkonen