Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Numele meu e Graham Hornigold, fost cofetar la Hakkasan,
acum consultant cu stele Michelin.
Și cofetarul Graham Hornigold.
Trebuie să fii minuțios, să înțelegi tehnica
și să cunoști gustul.
Nu există un act de iubire mai mare decât să gătești pentru cineva.
Vreau să am grijă de aceste ingrediente
și să vă ofer ceva memorabil, sper.
În sensul bun.
De ce e fum peste tot?
Ce a pățit pandijanul meu?
Am cunoscut-o pe Heather când a venit la un interviu.
Era foarte hotărâtă.
Deșteaptă, bine articulată.
În primii ani am avut o relație platonică și profesională.
Dar am devenit apropiați după o vreme.
Ne-am plăcut din prima.
Ne-am distrat de minune împreună, am avut experiențe plăcute.
Călătoream, mâncam. A fost o scânteie. Ne-am plăcut.
E slabă și sănătoasă. Eu sunt cu carnea roșie, vinul, brânza.
Heather e uimitoare.
Ne potriveam perfect.
Eram pe aceeași lungime de undă referitor la proiectele de viață.
Voiam să ne așezăm undeva, să întemeiem o familie, să avem o afacere.
Afacerea noastră a fost o consultanță în patiserie.
GHORNIGOLD SPOR LA CUPTOR!
Graham era ca o ceapă, avea straturi
și trebuia să-l descojești până la miez.
Mi-am dat seama de la început că suferise o traumă
pe care nu a rezolvat-o niciodată.
Am avut o viață perfectă.
Credeam.
Viața era bună cu Heather.
Dar când crezi că ți-ai pus ordine în viață,
îți dai seama că nu poți fugi de trecut.
N-am încetat să te iubesc.
De ce a trebuit să vină la noi?
Crezi că e cine spune că e.
Dar ea distruge vieți.
Nimic nu mă va schimba.
MAMA ESCROACĂ
M-am născut în Germania, într-o bază militară,
iar la vârsta de doi ani am fost adoptat vreme de doi ani.
Nu știu de ce.
Apoi m-am mutat la St Albans cu mama vitregă și cu tata.
N-am cunoscut-o pe mama. Tatăl meu nu prea vorbea despre ea.
Mi-am imaginat cine ar putea fi, ce ar putea fi.
Dar nu mă gândeam prea des la asta,
pentru că, evident, era cam dureros să nu-ți cunoști mama.
Nu aveam mamă.
Graham nu știa cine e mama lui adevărată.
Parcă ceva lipsea din viața lui.
Lipsea o bucată neexplicată din mozaic.
Și cred că tânjea să simtă iubire
și să simtă acea legătură cu familia.
Într-o zi am găsit un certificat de naștere.
Până atunci, nu m-am întrebat cine e mama lui biologică.
Am o copie a certificatului meu de naștere.
Născut pe 26 noiembrie 1974,
într-un spital militar britanic din Münster, Germania de Vest.
Tata, genist militar, era din King's Lynn,
iar mama se numea Haton Hornigold, fostă Mahamud,
ceea ce sugerează, evident, o origine musulmană.
Zic: „Hai să aflăm cine e femeia asta.”
Am început să căutăm pe Google,
să ne documentăm pe baza numelui din acel document.
Am estimat că trebuia să aibă între 70 și 80 de ani.
Dar n-am găsit nimic despre ea. Parcă femeia asta nu exista.
Iar după câteva luni bune,
am cam renunțat și nu ne-am mai gândit la ea.
După o săptămână, am aflat că Heather e însărcinată.
„Aleluia!”
Heather era în extaz. Era minunat.
Amândoi eram fericiți că eram însărcinată.
Eram la casa noastră și era un nou început.
Eram încântați.
Dar după o săptămână au apărut primele cazuri de COVID.
Deci jubilam că sunt însărcinată,
dar lumea se schimba rapid în acel moment.
Evident, a venit carantina.
N-am făcut decât să ne vedem de hobby-urile noastre.
A fost o perioadă extraordinară să petrecem timp împreună,
să ne jucăm în bucătărie, să inventăm rețete,
să gătim, să mâncăm și să avem grijă unul de altul.
Heather, uită-te în sus.
Heather!
Cele mai frumoase momente.
Sincer. Cele mai frumoase momente.
Stai mai sus, Kev. Așa. Mai sus.
Așa par mai slab.
Și apoi, dintr-odată, am primit un e-mail din senin.
Mi-l amintesc clar.
Eram la tejghea și am auzit un „bâzâit” pe mobil.
M-am uitat la el și am zis: „E pe bune?”
Graham a venit la mine cam derutat și mi-a zis să citesc e-mailul.
„E o doamnă care spune că e mama mea. Crezi că e pe bune?”
„Bună, Graham. Nu știu dacă mesajul ajunge la tine.
Căutam o cale de a te contacta și am găsit acest e-mail.”
„Numele meu e Dionne, fostă Theresa.”
„Graham s-a născut în Germania, iar apoi mi l-au dus în Anglia.”
Spunea că m-am născut în Germania. Nu mulți știau.
„Dacă ți se pare logic și ești acel Graham pe care-l caut,
mi-ar plăcea să-mi răspunzi. Dacă nu, îmi cer scuze.
Cu stimă, Dionne.”
Da.
Am rămas uluit.
Doamne!
Da.
I-am răspuns: „E pe bune?
Fără glume, escrocherii și alte cele.”
Mi-ai găsit numele pe internet. Îmi zic: „Bine.”
Hai să vedem ce mai știi.
În următoarele două săptămâni, am răspuns cu o serie de întrebări.
„Care e al doilea prenume?” Nu am așa ceva.
NU I-AM DAT AL DOILEA PRENUME. POATE ALTCINEVA?
Răspunsurile primite erau cele corecte.
CÂND S-A NĂSCUT?
MESAJ NOU
ÎN NOIEMBRIE 1974
Graham a trimis un e-mail în care cerea mai multe detalii.
Dar răspunsurile au fost corecte și de data asta.
Nici nu-mi trecea prin cap să nu încerc să aflu cine e și cine sunt eu.
E primul lucru pe care să-l fac.
Aș vrea să nu fi primit acel e-mail.
A fost începutul unei situații pe care nici într-un milion de ani
n-aș fi anticipat-o.
Dionne stătea la un hotel din Liverpool
și ne-a invitat la ea pentru câteva zile ca să o cunoaștem.
„V-am pregătit o cameră la hotel. Veniți, eu aranjez totul.”
Tot nu știam la ce să ne așteptăm. Era o frământare nervoasă.
Puțină teamă de genul: „Cum o să iasă toate astea?”
Când mă apropiam de hotel, m-au lovit anxietatea și toate alea.
Speri să fie totul așa cum credeai că va fi.
Cred că își ascundea emoțiile.
Când am ajuns la Liverpool, totul a devenit real.
Bună, dragul meu!
Când am cunoscut-o, îmi doream
să nu mă port ca un copil,
dar am avut sentimentul că sunt copilul cuiva.
Dacă are sens.
Imaginați-vă asta.
În 45 de ani nu ți-ai cunoscut părinții.
În copilărie, n-ai avut niciodată acea legătură dintre mamă și copil.
Dar ea apare instantaneu
în clipa în care vă vedeți.
Te ții de mână cu cineva pentru prima dată și imediat îți spui: „Ea e mama.”
Nu pot explica asta.
E ca atunci când ai contact epidermic la naștere
și simți acea legătură o vreme. Imaginează-ți fiorul.
În fața ta. Direct.
Asta e legătura. Asta am simțit.
M-am implicat imediat. „La naiba, e mama mea!”
Erau încântați de regăsire. Semănau.
Aveau aceleași maniere.
A fost o legătură spontană între ei.
Dionne era binevoitoare cu mine
și a spus imediat: „Sunt soacra ta. Sunt aici pentru tine.
Mă bucur că vine nepotul. E uimitor.”
- Fundul e aici. - Da.
Capul, în cealaltă parte.
„Nu pot să cred că mi-am găsit fiul și că voi avea un nepot.”
De ce filmezi?
Face un videoclip.
Zâmbește, mamă.
- Da, dragă. - Zâmbește.
În dimineața următoare, Graham s-a trezit cu o senzație...
de ușurare, cred.
Își găsise mama și totul era grozav.
A fost multă emoție, dar și multă tristețe.
Dionne a făcut aluzie la faptul că Graham fusese luat de lângă ea
și că nu a putut controla asta.
În acel moment, erau în Germania,
iar ea nu știa unde e el.
Graham a fost luat de lângă ea.
Mai târziu, în acea seară, Dionne a închiriat o cameră privată.
Voia să vorbească singură cu Graham.
- Ești bine? - Da.
M-am întâlnit cu Dionne la Liverpool pentru prima dată.
Încercam să procesez faptul că era în fața mea după 45 de ani.
Apoi a trebuit să încerc să înțeleg
ce-mi spunea: că mai are șase luni de trăit.
Asta pentru că avea o tumoare pe creier și cancer de măduvă.
Mai am puțin timp.
Vreau doar să zâmbesc cu tine.
Atât.
Te iubesc foarte mult și te voi iubi mereu.
Mă bucur să te văd.
Voi face tot ce pot să te păstrez.
Mai avea câteva luni și avea cancer în stadiu terminal.
Asta a mânat-o în încercarea de a-l găsi pe Graham.
Pentru el era tulburător: „Am găsit-o pe mama,
dar imediat ce am găsit-o, o voi pierde
și trebuie să petrec cu ea timpul rămas.”
„E singura șansă s-o cunosc mai bine.”
E un vârtej de emoții.
Încercam să acceptăm fericirea, revărsarea iubirii,
emoțiile din copilărie.
Dar, în același timp, știam că o s-o pierd din nou.
Foarte repede.
Una dintre cererile ei a fost s-o duc la mare.
Voia să vadă marea pentru ultima oară.
Așa că am...
am urcat-o în mașină și am mers la mare.
Era trist când zicea: „E ultima oară când vin aici, dar e și prima dată.”
A fost și o călătorie de descoperire pentru că aflam câte ceva despre ea.
Mama locuise în Singapore.
Mi-a spus că avea afaceri în toată lumea.
Ferme, fructul pasiunii, mango.
Avea mai multe afaceri de acest tip.
Ulei de palmier în Indonezia și Malaezia.
Vorbea cu asociații ei din toată lumea.
Vorbea 18 limbi.
Da.
Optsprezece.
O nebunie!
O mai suna câte unul de la o fermă de fructe din mijlocul junglei.
„Vorbim mai târziu.”
„Bine?”
Dar toți vorbeau cu ea de parcă era mama lor.
I se adresau cu „mama”. De ce îți spun toți „mama”?
Iar ea spunea cum le dădea bani sătenilor
ca să aibă de mâncare și să lucreze pe câmp.
Ne arăta filmări cu ea și colegii ei
împărțind pachete și mâncare săracilor.
Avea talent pentru afaceri.
În plus, era și foarte mărinimoasă, știi?
E uimitoare.
Pentru Graham a fost o călătorie de descoperire și de dezvoltare a iubirii.
Și cred că legătura lor s-a dezvoltat destul de repede.
A sugerat să vină la Londra pentru câteva săptămâni.
A decis că vrea să stea la hotel.
Și...
spre surprinderea mea,
alege un hotel de cinci stele lângă râu.
În fiecare zi, comandă cea mai bună șampanie, caviar.
Toate ajung pe masa ei.
MÂNCARE, 5.003,55 BĂUTURI MINIBAR, 10.009,12
Pare în largul ei în acest mediu.
Gata?
Trece de la un hotel de cinci stele la altul.
Cheltuiește mult.
Lumea o cunoștea. „A mai stat la noi. E una dintre cele mai bune cliente.”
Ne gândeam că femeia asta chiar era bogată.
Mama mi-a spus că avea două surse de avere.
Una era talentul ei pentru afaceri.
Cealaltă...
Îmi spune
că ea e
copilul nelegitim
al fostului sultan din Brunei.
Familia Brunei și fostul sultan
i-au dat bani.
Familia asta este incredibil de bogată.
E ceva fantastic. Cine ar crede așa ceva?
Dar adevărata revelație pentru mine, și asta e o nebunie,
a venit când am mers la Dorchester.
E un hotel de cinci stele din Park Lane.
Toată lumea o cunoștea.
Portarul, recepționera, administratorul.
Îi oferă o masă chiar în mijlocul restaurantului,
iar ea stă acolo toată după-amiaza
și bea șampanie.
M-am întrebat
dacă e tratată astfel pentru că lumea știe cine e.
Pentru că hotelul e al familiei regale din Brunei.
Stăteam acolo, uimit,
și ziceam:
„Asta e mama mea.”
Dionne a început să-i cumpere cadouri lui Graham.
Costume personalizate.
Genți. Haine de firmă.
TOTAL, 5.605 lire
N-am avut niciodată o mașină bună.
Dar când am cunoscut-o pe mama:
„Fiule, nu te-am văzut de 45 de ani.
N-ai mai primit un cadou de la mine. Îți cumpăr un cadou.
Voi alunga 45 de ani de durere.”
Astea au fost cuvintele ei.
„Hai să-ți iau o mașină.”
Închide aia.
Sigur.
Am avut o discuție cu șeful vânzărilor de la Rolls-Royce.
L-am tras la o parte și i-am zis: „O știi pe doamna asta?”
Mi-a zis: „Da, a mai cumpărat două Phantoms de la noi.”
Apoi trecem pe lângă un Land Rover.
Mă cheamă.
„Fiule, care-ți place?”
„Ăsta arată bine, mamă.”
Pleci cu un Land Rover alături de mama ta, după 45 de ani de absență.
Ea e fericită pentru că i-a dat un cadou fiului ei.
Iar eu eram...
„E incredibil!”
Dar a mai zis că și Heather are nevoie de o mașină
ca să nu se simtă exclusă.
Uite mașina ta!
Ce zici?
Mulțumesc, mamă!
E uimitor.
Am plecat și ne spuneam: „E incredibil!”
SPITALUL DARRENT VALLEY
La două luni după prima întâlnire,
Heather intră în travaliu.
Fiul nostru era pe drum.
M-am asigurat că geanta și toate alea erau pregătite.
Urma ceva ce avea să ne schimbe viața.
A fost o naștere îndelungată și dificilă.
Mă întrebam dacă va fi bine
pentru că era stresant și traumatizant.
După aceea am făcut o transfuzie de sânge de cinci ore.
A fost cam...
A fost cam greu.
Dar apare ghemotocul acela.
Îți zici: „E cel mai bun lucru din viața mea.”
Cred că în clipa în care ai un copil, conceptul de iubire se schimbă.
Ai o responsabilitate copleșitoare de a-l iubi și proteja.
De a fi așa cum trebuie pentru el.
A fost uimitor.
Tot ce ți-ai putea dori vreodată.
Dar de îndată ce l-am pus la culcare,
am primit un mesaj de la mama.
Spunea că a urinat cu sânge.
Am citit despre asta și face parte din starea ei.
Îmi zic: „Doamne, mai am și asta pe cap!”
Nu vreau să fiu așa, fiule.
Vreau doar liniște.
Mi-e frică.
Avem un bebe, am o parteneră care are nevoie disperată de prezența mea.
Și mai am o pacientă de 85 de ani, bolnavă de cancer.
N-o pot lăsa în camera de hotel.
E singură acolo.
Și nu-i pot lăsa singuri pe Heather și pe copil.
Îmi zic că e mai ușor dacă sunt amândouă în aceeași casă.
Măcar pot încerca să le ajut pe amândouă, dar, evident, nu e ideal.
Știi ce zic? Nu e chiar ideal, nu?
Așa că m-am dus s-o iau.
Copilul va plânge diseară, mamă?
Nicio șansă.
Și dacă plânge?
Am eu grijă.
Din seara asta, țin copilul în brațe.
Mă ocup de copil.
Nu va plânge. O să vezi.
BĂIEȚEL
Mama era în extaz
că avea ocazia
să-și țină în brațe nepotul.
Mai avea șase luni de trăit.
Sau chiar mai puțin deja.
După ce am născut,
Dionne și-a schimbat mult atitudinea față de mine.
Bună, Heather!
Știi ceva?
Ești o femeie foarte încăpățânată.
Îmi acorzi 20 de minute să-mi văd nepotul.
Îl duci sus.
Nu-l mai aduci jos.
Sentimentul de proaspătă mămică mi-a fost furat
din cauza lui Dionne.
Nu am avut ocazia să mă bucur că am devenit mamă.
S-a întâmplat ceva?
Îți place de bunica? Da.
Ai o mamă din Asia care îți tot spune
cum să ai grijă de copil, da?
Mai ai o mamă obosită, surmenată și sinceră,
care spune, pe bună dreptate: „E casa mea.
E fiul meu și voi avea grijă de el așa cum vreau eu.”
Iar eu îmi ziceam:
„Așa nu merge.”
„Mi-e foame, tati.”
La două luni după naștere,
Dionne și Graham vorbeau despre o vizită în Elveția
pentru a obține banii la care avea acces, ca să-i dea lui Graham.
Are o avere pe care vrea să o moștenim.
Planul inițial e să mergem la Zürich să semnăm documentele,
ceea ce ar ușura totul.
Dionne îi spusese că niște avocați îl așteptau acolo.
Bancherii îl așteptau. Totul era aranjat.
Trebuiau să plece
să semneze actele
și totul se va rezolva.
Sincer, îmi ziceam: „Mergeți în Elveția.
Vreau liniște timp de patru zile.
Lăsați-mă singură o vreme.”
Mama încerca să mă pregătească
pentru ce avea să vină,
adică să preiau afacerile după moartea ei.
Zürich e un oraș care trăiește din bani. Respectă banii.
Ia banii în serios.
Dacă mor curând...
ești multimilionar.
E tot ce pot să-ți spun.
Am pus totul pe numele tău.
Mi-a spus că am o avere considerabilă.
Așa că trebuia să deschid un cont bancar elvețian.
Trebuia să semnez niște formulare la banca din Zürich.
Și să cunosc niște avocați,
alți reprezentanți ai unor bănci cu valoare netă mare.
La Zürich ne-am cazat la un hotel de cinci stele.
Foarte luxos.
Restaurant cu două stele Michelin.
Foarte scump.
Bună, dragule!
Sună-mă, te rog!
Sunt în Elveția.
În tot acest timp, mama mea vorbea mereu cu bancherul elvețian.
Conversațiile lor despre bani nu au loc de față cu mine.
Mi-a zis că ne trebuie o bază de 20 de milioane
pentru a deschide un cont la banca aia.
Unu-zero-zero.
Adică 100%.
Mi-am sunat un prieten care era la Zürich.
Zic: „Bună, sunt aici.
Vii să bem ceva împreună?”
Am acceptat cu drag.
„Și o vei cunoaște pe mama.”
Bine, da.
Spune-mi când și vin.
L-am cunoscut pe Graham acum mult timp.
Am colaborat.
Am învățat de la maestrul patiser.
E unul dintre cei mai populari bucătari din Londra.
Am devenit chiar prieteni foarte buni,
foarte apropiați.
Stăteau într-unul dintre cele mai scumpe hoteluri din Zurich.
M-am așezat și mi-a zis: „Ea e mama mea, Dionne.”
Parcă era un copil.
Nu l-am văzut niciodată așa.
Era ca un bebeluș.
De parcă s-a născut din nou.
La mulți ani!
Fiul meu drăguț
La mulți ani
Pupă-l!
Mamă.
Mami îți dă să mănânci.
- Nu. - Da.
E prea ciudat.
Stăm la hotel și ne întâlnim cu bancherul să vorbim despre fonduri fiduciare.
Banca nu e orice bancă.
Bancherul e unul din vârful instituției.
După două sau trei zile,
am fost invitați la conducerea băncii.
Banca era închisă.
Mă duceam să semnez acte, să înțeleg care e moștenirea
și cum ar fi în caz că mama ar muri.
M-a sunat Graham. „Suntem la bancă.”
„Se întâmplă”, a spus el. „Se întâmplă. Vino aici.”
„Vreau să vii aici în zece minute.”
Aveam o senzație
foarte ciudată, pentru că era liniște.
Ne-am dus în camerele private de deasupra băncii.
Am trecut pe la pază. Am urcat.
Și am ajuns la birou.
Încăperea asta...
Nu mulți oameni intră acolo, știi?
Graham se uita la mine: „Ce se întâmplă, omule?”
„Se întâmplă acum.”
Mă gândeam: „La ce nivel de bogăție să fii
pentru a avea puterea să determini un bancher privat
să deschidă sediul global al băncii din Zürich
după orele de program ca să ai acces la o încăpere privată de deasupra băncii?”
Nimeni nu știa ce avere avea ea.
Aranjamentele financiare ale mamei sunt foarte complicate
și acolo mi-am dat seama că va dura mult.
Nu am semnat nimic la întâlnirea aia.
Afacerile erau împrăștiate peste tot.
Trebuia să înțelegem ce active avea la nivel global.
Vorbeau de sute de milioane.
Frumos dans, mamă.
Ne-am întors la hotel să bem șampanie.
Mi-am zis: „La naiba!”
M-am uitat la prietenul meu: „La naiba, ce se întâmplă?”
Îmi amintesc că îmi ziceam:
„Ți se schimbă viața.
E ca o explozie...
O să ai mulți bani.”
Câștigasem lozul cel mare.
Graham începe să vorbească despre sume mari de bani
care nu vor schimba doar viața lui și a noastră,
ci vor reprezenta averea multor generații.
A fost uimitor gândul meu, ca tată, că familia mea scăpa de griji.
Să nu-ți faci griji pentru bani? Spune-mi cine nu s-ar gândi la asta.
Și poți ajuta oamenii.
Poți ajuta planeta.
Poți să scapi de fermele de ulei de palmier
și să le schimbi cu energie curată, de pildă.
Pentru că ai bani să faci asta.
E o nebunie, futu-i!
Scuză-mi limbajul.
Eram la Londra. Graham era în Elveția.
Într-o zi, verificam conturile noastre
și am văzut că o sumă substanțială de bani
a fost transferată în numele lui Graham.
ISTORIC TRANSFER RAPID CĂTRE GRAHAM HORNIGOLD
Îl întreb pe Graham ce e asta.
Aflu că acești bani se duceau la Dionne.
Avea nevoie de bani pentru că nu putea scoate bani de la bancă din cauza COVID.
Când stătea în hotel la Londra,
luam prânzul, iar mama se apleacă spre mine
și mă întreabă dacă putem plăti o factură
pentru că nu putea transfera bani din cauza virusului.
Erau pentru factura de la hotel. O mie de lire aici, 2.000 acolo.
Cinci, zece. Bine, nicio problemă.
Îi voi primi înapoi.
Am plătit în jur de 20.000, 25.000 de lire.
Era cam pe neașteptate și nu eram tocmai bogați,
dar m-am bucurat s-o ajut pe mama.
Știi? N-o mai văzusem de 45 de ani.
Știam că va muri în curând.
Mi se învârtea capul
fiindcă Dionne spusese că... ea a plătit pentru tot.
Graham îmi spunea să nu-mi fac griji.
„Vom primi totul înapoi. Nu-ți mai face griji.
Îi vom primi înzecit.”
O să scriu cât de mult iau de la tine.
Și o să-ți dau banii.
Nu se va mai întâmpla.
Împrumut bani de la tine pentru că ești sângele meu.
Te iubesc mult.
Călătoria în Elveția
trebuia să fie de patru zile.
După cele patru zile,
Graham îmi spune: „Actele nu erau gata.
Avocatul nu era gata. Mai stăm câteva zile.”
Zic: „Bine, mai stai.”
Îmi amintesc mesele foarte scumpe.
Foarte scumpe.
Mâncam caviar.
Mâncam mâncare foarte scumpă în fiecare zi.
O sticlă de vin costa 350, 400 de dolari.
Îl beam ca pe apă.
„Mai adu o sticlă.” Și tot așa.
A început să-mi spună că fac parte din familia ei.
„Dacă fiul meu
e prietenul tău, faci parte din familia mea.
Deci ești nepotul meu.”
Așa că a început să-mi spună „nepot”.
Eu i-am spus „bunica”.
I-a spus lui Graham:
„Fiule, câți bani să-i dau prietenului tău?”
Graham s-a uitat la ea și a zis: „Nu știu, 3,5? Patru?”
„Ce anume?”
„Milioane, omule.”
„Iar mâine vom căuta case pentru tine. O să-ți cumpăr o casă.”
Așa că am plecat de la hotel cam beat,
iar viața mea se putea schimba puțin după seara aceea.
Am fost să vedem câteva case. Erau case foarte scumpe.
A fost palpitant, dar, în același timp, nu mă vedeam trăind în acele case.
Era prea mult.
I-am spus:
„Cum pot să întrețin o casă atât de mare și scumpă?
Nu am destui bani.”
„E în regulă. Apreciez ajutorul tău, dar nu.”
Mi-a zis: „Nu-ți dau 3,5 milioane. O să-ți dau șapte milioane.”
Dar mi-a explicat că nu avea banii la ea pentru a cumpăra casa.
Aștepta să vină banii de undeva din Asia,
în Elveția,
pentru a plăti casa.
Așa că trebuia să așteptăm puțin.
Dacă nu poți azi, o faci mâine. Te străduiești.
Dar apoi s-a întâmplat ceva.
Graham s-a dus la toaletă
și am rămas singur cu ea la masă.
Și ea a spus:
„Mereu îi ajut pe oameni.
Ca să te ajut, trebuie să-mi dai ceva.”
„Vreau ceva de la tine.”
Mi-am zis: „Despre ce vorbește?”
„Vreau să-mi dai niște bani.
Dar nu-i spune nimic lui Graham.
Rămâne între noi doi.”
Desigur, i-am spus:
„Nu am bani să-ți dau azi. Nu am...
Sunt un om normal. Am dus o viață normală.
Nu sunt atât de bogat, așa că...
Regret, dar nu-ți pot da nimic.”
Chestia aia, pentru mine, a ridicat niște suspiciuni.
Am început să mă gândesc
că ceva e dubios.
Trebuie să mă gândesc.
Când o să te gândești?
Când o să ai părul cărunt?
Va fi prea târziu, nu?
Da.
N-am vrut să-i spun nimic lui Graham
pentru că era vorba despre mama lui, iar el era foarte fericit.
Dacă spuneam ceva negativ despre mama lui,
relația mea cu Graham se strica.
Mama lui era pe moarte.
Iar ea voia să fie cu el.
Pentru Graham, asta era mai important decât orice altceva.
Acele câteva zile
au devenit tot mai multe zile.
Eram singură în casă.
Fără familie, cu primul copil.
Mă duceam la vecinul meu să-l rog să cumpere lapte
și alte lucruri de la supermarket.
Ca tată, vrei să fii cu familia ta.
Totuși, nu am semnat actele,
ceea ce era motivul prezenței noastre acolo.
Mama era tot în ședințe cu bancherul și cu avocatul.
Mă presa să rămân.
Așa că îmi ziceam:
„Nu o pot părăsi ca să mă întorc acasă
deoarece în curând va muri.”
Cred că mergeam la hotel din două în două zile.
Încercam să aflu ce se petrece.
Nu era vorba doar despre mine, Graham, și Dionne.
Am cunoscut multă lume la hotel.
Mai întâi nu am văzut-o, ci am auzit-o.
Am auzit o voce în fundal care spunea: „Tinere!”
M-am întors și am văzut o doamnă
care se tot uita la partenera mea care e chinezoaică.
Prima întrebare pe care mi-a adresat-o a fost: „Cu ce te ocupi?”
Am fost șocată pentru că era o doamnă de 80 de ani
care mă întreba cu ce mă ocup.
I-am zis: „Finanțatorul meu spune că sunt regizor.”
Sunt un om simplu, interesat de viață.
Era motivul pentru care ne aflam în Zürich.
Căutam investiții pentru startupul nostru.
E un fel de Amazon mai mic.
E o piață de desfacere
pentru produse de lux.
Părea a fi curioasă.
A spus: „Vreau să vorbești cu avocatul meu.”
Avocatul ei, de la o firmă foarte bună, venea aproape zilnic.
Avea un bancher de la o bancă elvețiană.
Părea o persoană foarte bogată.
Și avea grijă să afli asta.
Zicea: „Sunt fiica nelegitimă a sultanului din Brunei.”
Am auzit povești mai nebunești. Asta părea un fleac.
Avocatul a verificat acordul.
Iar ea a semnat actele.
Bine, uite contractul.
Practic, cumpăra 20% din acțiunile companiei.
Deci 2,5 milioane de franci elvețieni pentru 20% din companie.
Apoi a zis: „Acum aveți un investitor.”
Era foarte captivantă.
Încântătoare!
Cu vorbe de duh.
Era haioasă.
Îi spunea partenerei mele „nepoată”.
Pentru noi era o experiență personală.
Apoi a zis: „Nepoate.”
Așa îmi spunea mie, „nepot”.
„Îmi dai 2.000 de euro?”
Avea probleme cu banii
din cauza virusului și a transferului între conturi.
Am zis: „Sigur. Nicio problemă.”
Pune-o la loc. Aici.
- Mulțumesc mult. - Spune-i doamnei...
Urma să fie investitoarea noastră.
În culturile asiatice,
există tradiția de a da daruri.
E o obligație ca atunci când primești ceva să dai și tu ceva.
A zis: „Haideți să mergem la cumpărături.”
I-am cumpărat cizme calde.
Căciuli.
Poșete.
Rochii.
Proba o haină.
Cred că era 8.000 sau ceva.
Și zicea: „Îmi place haina asta.”
Și am ajuns s-o plătesc.
I-am cumpărat șampanie. Multă șampanie.
Doamne, doar factura pentru șampanie a ajuns la circa 10.000.
Zicea: „Să nu-i spui lui Graham.”
Nu aveam voie să-i spun lui Graham pentru că nu voia ca fiul ei să știe
că mama lui bogată, pe care a regăsit-o după atâta timp,
putea avea probleme cu banii în acel moment.
Așa că i-am promis din suflet că nu-i voi spune nimic lui Graham.
Eram tot mai îngrijorată despre ce se întâmplă acolo.
Contractele despre care vorbea Dionne, banii despre care vorbea...
nu se întâmpla nimic în acest sens.
Erau doar vorbe.
Cu cât o întrebam mai mult pe Dionne,
cu atât mai mult
ea încerca să mă elimine, să mă scoată din ecuație.
Bună, Heather!
Nu prea vreau să vorbesc cu tine,
pentru că m-ai supărat în multe feluri.
Îmi voi aminti totul.
Am nevoie doar de respect.
Îți vorbea cu o intensitate
pe care nu ai mai simțit-o la nimeni.
Părea distractivă, bucuroasă:
„Hai să petrecem, să ne distrăm”, mai ales față de Graham.
Se mai înțelegea printre rânduri ceva profund și nasol,
unele chestiuni subtile adresate mie.
Iar Graham nu vedea nimic din toate astea.
Dacă mă duc sus și cazi, te lovești la cap și nu te mai trezești,
am probleme mari.
Începusem să-mi fac griji
fiindcă în unele zile zăcea pe canapea și nu se mișca.
Tristă și palidă.
Părea fără pic de vlagă.
O întrebam: „Te simți bine?
Hai să mergem la doctor.
Ce medicamente îți trebuie?” Avea o pungă mare de medicamente.
Îl rog pe Dumnezeu să-mi ia viața în seara asta.
Mai bine mor.
Zice: „Știi ceva? M-am săturat. Hai să terminăm acum.”
Mergea pe balcon și trebuia s-o trag înapoi.
Era la 01:00 sau 02:00 dimineața, iar apoi eu rămâneam neliniștit.
„Oare voi veni acasă și o voi găsi moartă?
Sau va face ceva în toiul nopții?”
Te iubesc mult.
Ține minte asta.
Se apropia Crăciunul,
iar Graham mi-a spus
că ea refuza să-l lase să vină acasă.
Era primul Crăciun cu fiul nostru care avea trei luni.
Pentru mine era foarte important ca Graham să fie cu noi.
Voiam să mă întorc de Crăciun. A trebuit să lupt pentru asta.
I-am promis lui Heather că mă întorc.
Graham a venit în seara de ajun.
M-a sunat în acea dimineață și mi-a zis: „Azi vin acasă.”
Am fost foarte ușurată.
În seara în care am plecat, am primit o grămadă de mesaje.
Poze cu ea devastată,
o femeie distrusă de fiul care o părăsise.
Avea ochii plini de lacrimi.
Dar totodată, eram iar acasă.
Evident, mă bucuram nespus să-mi văd fiul și pe Heather.
Crescuse mult în cele două luni.
Am pregătit masa.
Cred că ne-am simțit bine.
Știi? M-am simțit bine alături de ei în ziua de Crăciun.
A fost cel mai rău Crăciun din viața mea
deoarece am avut
o dispută la 04:00 dimineața din cauza lui Dionne.
I-am spus lui Graham: „Nu e în regulă.
Ai dispărut două luni
și ai venit ca și cum nu s-ar fi întâmplat nimic.”
Heather spunea că se crea o prăpastie între noi.
I-am spus: „Ești nebună.”
Trebuia
să-i las să se iubească.
Ți-e dor de mama ta?
Bine.
Eu și Graham plănuiserăm să mergem în Noua Zeelandă
ca să le arăt copilul familiei și părinților mei.
Am încercat să rezerv biletele, dar...
Dionne a căutat să-l convingă pe Graham să nu plece
pentru că ea va muri între timp.
Am tot fost la doctori.
Am fost la spital.
Sunt bolnavă.
Abia mai pot umbla.
Unde este fiul meu?
Am fi plecat pentru șase săptămâni,
în ianuarie, adică la șase luni după ce mi-a spus mama
că fusese diagnosticată.
Practic, urma să moară.
A spus clar și răspicat
că doctorii îi mai dădeau câteva săptămâni sau chiar zile.
Sunt o femeie bolnavă.
Și sunt bătrână.
Vreau doar să fiu cu tine cât de mult pot.
Graham era foarte supărat.
Era afectat din toate punctele de vedere
deoarece era convins că ea va muri.
E o dilemă morală, nu?
Să faci ce e drept, adevărat și să fii alături de parteneră și de copil
sau să faci ce e drept
și să-ți ajuți mama să se bucure de ultimele ei zile
după o absență de 45 de ani.
Încotro s-o iei?
Încotro?
Dacă mor la hotel, nimeni nu va afla.
Nimeni nu va ști.
El nu voia să nu fie alături de ea.
Așa că el a hotărât să nu vină în Noua Zeelandă.
Chiar puteam merge în Noua Zeelandă și apoi să risc să nu mă pot întoarce
la moartea mamei?
Am fost foarte
tulburată
pentru că trebuia să plec. Aveam nevoie de spațiu. Și eram atât de...
Voiam doar să-mi văd familia
și să fiu în preajma oamenilor care mă iubeau.
Bună dimineața, draga mea.
Sunt bine. Știu a cui e vocea.
M-am întors dintr-o scurtă călătorie cu Junyan,
când, deodată, a apărut un tip.
Un chinez, Peng.
Ea a zis: „Nepoate, nepoată,
trebuie să discut despre o afacere cu Peng.”
Eu sunt Peng.
Sunt din China.
Locuiesc în Germania de mulți ani.
Peng avea o asociată de afaceri care i-a făcut legătura cu Dionne.
Ideea era ca Dionne să investească în afacerea ei.
Urma să-i dea asociatei mele 60 de milioane
ca să-și extindă afacerea.
Dar în țările din Asia de Sud-Est nu doar iei.
Peng era un intermediar pentru o companie medicală
specializată în tratarea cancerului.
O putea ajuta să se trateze
și să ajute la finanțarea companiei.
Asociata mea i-a oferit lui Dionne
un tratament gratuit pentru cancer,
care era disponibil doar în Elveția.
Tratamentul urma să fie complet gratuit.
Am cancer în stadiu terminal.
Poate voi muri într-o lună, poate în două.
Cine știe? Doar Dumnezeu știe.
Dionne a spus: „Nu vreau tratamentul. Sunt pe moarte. Nu mai are rost.
Dar ar putea da niște bani.”
A spus că va redistribui banii
celor nevoiași,
că acest flux de bani va fi de folos cuiva.
Am dat, în total,
circa 50.000 de dolari.
Voia banii în numerar.
Mulțumesc, dragule!
Se întoarce în Regatul Unit
și își ia un apartament pe malul râului,
cu geamuri mari și vedere spre Tower Bridge.
Când s-a întors la Londra,
mama a plătit pentru tot.
Zilnic vorbea la telefon cu bancherul și cu avocatul.
Avea grijă că se face ce trebuia să se facă.
- Ce e pe asta? - Fă ceea ce trebuie.
- Asta e? - Da, asta e.
Bine, plecăm.
Când locuiam acolo,
am invitat niște prieteni la mine.
Prieteni din copilărie.
Râul Tamisa.
Turnul Londrei.
Uită-te acolo!
Cel mai uimitor apartament.
Mulțumesc, scumpule!
Te ador!
Foarte...
Dionne era foarte amuzantă.
Era foarte prietenoasă. Destul de carismatică, de fapt.
Semăna mult cu Graham.
Foarte blândă, caldă și zâmbitoare.
L-am cunoscut pe Graham în adolescență, probabil pe la 14, 15 ani.
Te-am prins!
Îi plăcea să iasă și știu de ce. Fiindcă nu era distractiv acasă.
Nu l-am cunoscut pe tatăl lui, dar știam că bea mult.
A avut o copilărie dificilă.
Tatăl lui îl abuza.
S-a făcut bucătar ca să scape din mediul acela.
Astfel, avea un acoperiș deasupra capului,
era cald și avea acces la mâncare.
Copilăria mea a fost cu probleme uneori.
Unul dintre membrii familiei consuma mult alcool
și încă se mai văd urmele.
Uite, acolo.
La șapte ani am scăpat o cană de ceai, așa că mi-a capsat capul.
Uite, tatăl meu
nu era de treabă.
Nu mă gândesc la el.
Ultima dată când l-am văzut, aveam 18 ani și l-am pus la podea.
Asta spune ce părere am despre el.
Cred că Graham avea multe traume neprocesate.
Eu tind să iubesc instantaneu.
Sunt prea deschis.
Încerca să compenseze acele traume prin care a trecut.
Graham a căzut în capcana
de a-și dori dragostea mamei lui și de a face orice pentru asta.
În Noua Zeelandă, a devenit evident
că lucrurile stăteau mai prost decât credeam.
Am aflat că a deschis
alte cărți de credit pe numele lui
pe care i le solicitase mama lui.
Acumulase datorii
despre care nu știam.
Atunci mi-am dat seama că Graham fusese manipulat.
Când eram la Zürich, înainte de Crăciun,
stăteam într-un apartament la un hotel de cinci stele.
Ea a primit o factură și era să cad de pe scaun
pentru că erau aproape 30.000 de lire. Mi-am zis: „La naiba!”
Iar ea a zis: „Am probleme cu banii.
O să fac rost de bani.”
Mi-am zis: „Bine.”
Dar a tot cerut. I-am zis că-i împrumut niște bani.
La Zürich am cheltuit circa 20.000.
La Londra, am cheltuit 20.000 de lire pe facturile de la hotel.
Când s-a întors la Londra,
am dat încă 10.000-15.000 de lire pe divertisment și facturi pentru ea.
Totalul de pe cardurile de credit? Cam 20, 25.
În acel moment, eram pe minus cu 100.000 de lire.
Luna următoare,
am văzut
două tranzacții mari din contul nostru comun
ca plăți pentru mașini.
L-am întrebat pe Graham:
„Ce naiba e asta?
De ce avem plăți pentru mașinile
despre care mi-ai spus că au fost achitate integral?”
Dionne a spus că mașinile erau un cadou.
Și, evident, Graham a fost complet păcălit de asta.
„Îți cumpăr un cadou. Voi alunga 45 de ani de durere.”
Acestea au fost cuvintele ei.
De ce să n-o fi crezut?
Dac-aș intra într-o familie, n-aș plăti totul cuiva pe care abia l-am cunoscut,
în caz că se dovedește a fi un ticălos.
A plătit avansul pentru contract.
Le-a pus pe numele meu, dar ea plătea.
Ea plătea pentru mașină.
Ea plătea.
Nu eu plăteam mașina, ci ea.
Dar, deodată, nu a mai plătit pentru mașini.
Mi-am dat seama că nu au fost achitate
și că exista un acord
că el era responsabil pentru mașini.
CHELTUIELI CREDIT 10.135
SOLD 83.105
Cât crezi că era?
Aș spune că erau circa...
180.000.
O datorie de circa 300.000 de lire.
Sunt furioasă.
Mă simt foarte
speriată.
Începi să te temi de femeia asta,
de cât de adâncă e relația ei cu partenerul tău
și cât de mult control are asupra lui.
Cred că
m-am simțit
ca într-un tren care urma să deraieze
și trebuia să-l salvez pe Graham.
Bună! Ce faci?
Lucrurile sunt aiurea cu el și cu mama lui.
E o nebunie totală.
E complet pe altă planetă acum.
Mi-am dat seama că nu-l pot salva singură pe Graham.
Am simțit
că Juan m-ar sprijini și ar putea percepe lucrurile la fel ca mine:
că e o escrocherie.
Graham, ascultă ce-ți spun.
Te escrochează, îți ia banii.
Mi-a spus
că nu avea deloc încredere în Dionne.
Credea că e o escroacă.
I-am spus că și eu cred la fel și că nu aveam încredere în ea.
El era disperat să o aibă pe mama lui lângă el.
Dionne știa și a profitat de asta.
Aș vrea să vezi în inima mea cât te iubesc.
După ce n-a mai plătit pentru mașini, e incredibil de stresant.
Vorbim de mii de lire pe lună
pentru aceste mașini.
Dar ea îmi spunea că nu trebuie să-mi fac griji.
Erau cadouri.
Vor fi plătite.
Mă liniștea faptul că vorbea mereu la telefon
cu bancherul ei și cu avocatul ei.
Practic n-am văzut-o să facă altceva.
Nu știu ce să zic.
Chiar nu știu.
Cred că e complet orb,
sincer să fiu.
A fost dresat
de către mama lui.
E spălat pe creier.
Situația era îngrijorătoare.
O să-și piardă toți banii
și o să-și piardă prietenii, familia.
Pe toți.
Va pierde totul.
Știam că va fi catastrofal.
Și mă simțeam neputincioasă.
Era aproape ca o formă de hipnoză
în care el nu mai înțelegea lucrurile într-un mod rațional și clar.
Nu-ți face griji.
Bucură-te de viață.
Ea mă sună și îmi spune: „Graham nu are grijă de mine.
Vrea doar banii mei.
Nu-i pasă dacă mor.”
Vor înapoi toți banii pe care i-au cheltuit cu mine.
Ce fel de copil e ăsta?
La un moment dat, a început să vorbească
destul de urât despre Graham
și să-l acuze de multe lucruri.
Am vomitat, am tușit mult sânge.
Am țipat: „Fiule, deschide ușa!”
Nici nu l-a interesat.
Nu-mi mai pasă de el.
Dionne susținea că Graham i-a golit contul bancar
și a cheltuit toți banii ei
în timp ce celelalte conturi erau deja predate avocaților.
N-am voce,
vorbim mai târziu.
Pa-pa!
O compătimeam pe Dionne.
Era o bătrânică în scaun cu rotile.
Avea 85 de ani.
Suferea de trei tipuri de cancer.
Bună, nepoate...
Dacă poți, te rog...
vreau să împrumut de la tine 10.000 de euro.
Ți-i dau înapoi...
Așa că i-am dat încă 10.000 bunicii.
Îi spun „bunică”.
Mulțumesc, dragule. Pa-pa!
Mi-am dat seama că trebuie să-mi recuperez partenerul,
să-l conving
și că trebuie să-i ofer dovezi concrete
ca să înțeleagă ce se întâmplă.
Trebuia să lupt cu Dionne și să n-o las să scape nepedepsită,
pentru că trebuia oprită.
Așa că am început să mă documentez despre ea.
Voiam să știu mai multe despre ea
și să aflu ce o motiva
și care erau intențiile ei.
A devenit evident
că folosise multe nume de-a lungul anilor,
că era foarte greu să o urmăresc
sau să găsesc dovezi.
Dar în cele din urmă am găsit actele ei de căsătorie.
Prima a fost în 1970.
A doua în 1984.
Iar a treia în 1994.
Un lucru foarte ciudat
e că, pe primul ei certificat,
apare anul 1940 ca dată a nașterii sale.
Dar pe al doilea certificat de căsătorie
scrie că avea 34 de ani în 1984,
deci anul nașterii ar fi 1950.
Deci a pierdut deja zece ani până a ajuns la a doua căsătorie.
Dionne are tați diferiți pe fiecare certificat.
În 1970, numele tatălui ei era Mahmud.
Fără alte detalii.
În 1984,
scrie că tatăl ei e Antonio Lerres, decedat.
În 1994,
numele tatălui ei e Ising William.
Și el e decedat.
A scris că ocupația lui era violonist.
N-a pomenit niciodată de un tată violonist.
Te face să te întrebi:
„Dacă există minciuni pe aceste acte oficiale,
ce minciuni ne mai spune?”
Trecutul ei e o minciună. Familia ei e o minciună.
Ce mai e minciună?
Graham era atât de spălat pe creier,
încât nu mai putea s-o asculte pe Heather.
Ea m-a rugat s-o ajut să-i deschidă ochii lui Graham.
Am spus: „Contează pe mine, desigur.”
S-au întors în Elveția
și mi s-a părut că e momentul să vorbesc singur cu el.
Am ajuns târziu.
Dionne era în restaurant.
Ne-am dus în holul hotelului să bem o sticlă de vin.
Am mai comandat o sticlă de vin.
Voiam să fie relaxat.
Am băut două sticle de vin.
Nu i-am spus lui Graham că luasem legătura cu Heather
pentru că s-ar fi supărat și nu m-ar mai fi ascultat.
A fost foarte greu deoarece era convins
că mama lui e sinceră,
că e o persoană bogată, muribundă, că totul era adevărat.
Pentru mine era dificil
pentru că trebuia să pun la îndoială toate acestea în fața lui Graham.
Beam un pahar de vin.
Îmi zice: „Ai grijă. Mama ta e...”
„Minte, iar asta credem noi, prietenii tăi.”
De ce îți tot promite că va avea bani, dar banii nu mai ajung?
De ce tot spune că moare în curând?
Am cancer în stadiu terminal. O să mor...
E mai bună decât noi toți.
I-am spus tot ce credeam despre mama lui.
Și mi-a spus că vrea să-mi revin
și să ies din transa în care eram.
Speram că nu e adevărat.
Nu putea fi adevărat. Nu se poate ca ea să vină și...
după 45 de ani, să mintă despre tot.
Nu ignori dovezile. Pui totul la îndoială.
Așa că m-am întors în apartamentul ei.
Am deschis un sertar
și am văzut o cutie cu colorant alimentar roșu.
Zic: „De ce ai colorant roșu?”
Îmi amintesc că, în urmă cu câteva luni, am primit o poză
cu sânge în urină.
„Ce naiba...”
„De ce ai colorant roșu?”
Spui că am folosit colorantul pentru sânge.
Nu, fiule.
Nu spune asta.
Nu păcălesc pe nimeni.
A zis că e un medicament chinezesc.
Îl înghiți și faci cutare și cutare.
Sunt o femeie bolnavă.
Dar...
sper să supraviețuiesc.
I-am căutat medicația pe Google.
Majoritatea erau pentru hipertensiune,
colesterol, diabet.
Absolut orice.
Orice, dar nu cancer.
Mi-am zis că nu are cancer.
Ea...
a mințit.
Și am luat decizii majore pe baza asta.
Am luat decizii care mi-au afectat
fiul, partenera.
Mi-am dat seama că mă înecam în datorii.
Bunicul meu chiar este
fostul sultan din Brunei?
- Da. - Este?
- Da. - Și tu crezi asta?
Da.
Ascultă, mama făcea dragoste cu el.
A vrut să se căsătorească cu el.
El nu a vrut pentru că avea prea multe femei.
De asta m-a urât mama.
Când a rămas însărcinată cu mine,
a regretat.
Corpul ei a fost folosit când și-a pus-o cu el.
Dacă vrei să știi adevărul. Bine?
Unchiul meu e actualul sultan din Brunei?
Da.
Ești fiica sultanului din Brunei
și a unuia dintre bogații lumii?
Îți spun că sunt!
Timpul va dovedi.
Vei vedea în timp.
Nu-mi pasă dacă mă crezi sau nu.
Depinde de tine.
Vei vedea.
Sper că e așa, pentru că dacă nu e
și rămân cu toate astea după ce te-am cunoscut, atunci...
Te sun imediat.
Mă duc la toaletă.
Bine, mamă.
Pa!
Cercul se strânge.
Nu ai bani. Nu ai niciun sprijin.
Nu ai cale de scăpare.
E un loc întunecat.
E atotcuprinzător. Chiar e.
Nu știi ce să faci, sincer.
Am luat legătura cu Action Fraud din Regatul Unit
deoarece știam că pot înregistra pe cineva
ca persoană vulnerabilă dacă e manipulată financiar.
M-am dus și la poliție atunci și mi s-a spus imediat
că nu e considerată infracțiune deoarece e vorba despre mama lui.
Mi s-a spus: „Are 80 de ani.
Nu prea avem astfel de infracțiuni. Sigur e mama lui?”
Dionne nu pare o infractoare obișnuită.
E în scaun cu rotile, are 80 de ani.
Se presupune că are o boală terminală.
E supraponderală și bolnavă.
Nimic din toate astea nu arată că ar fi infractoare.
La zece luni după ce i-am dat banii lui Dionne,
încă nu se vedea niciun progres în investiție.
Anxietatea mea era la limită.
Mă întrebam dacă Dionne m-a păcălit.
Am început să scriu direct
la Ministerul Afacerilor Externe din Brunei.
Iar ei au răspuns: „Din câte știe ambasada,
nu e nimeni pe nume Dionne Marie Hanna
sau Theresa Haton Mahamud,
așa cum scrie în e-mail, care ar fi rudă cu familia regală din Brunei.
Așadar, regretăm să vă informăm
că nu vă putem ajuta în această chestiune.”
Ceea ce indică
că Dionne nu are
nicio legătură
cu familia regală.
Toate poveștile ei sunt false, conform oficialităților.
Totul ar putea fi o escrocherie.
În cel mai rău caz,
totul a dispărut.
Și nu-mi voi primi banii înapoi.
Sunt foarte îndatorat.
M-am simțit ca și cum aș fi fost scufundat.
Și nu poți respira.
E o mână zdravănă care-ți împinge capul în jos
chiar înainte să te îneci.
Am crescut presiunea asupra ei.
Am întrebat-o direct:
„Când ne vei da banii înapoi?”
Răspunsul ei a fost:
„Nu voi uita niciodată ce ai făcut pentru mine.”
M-am hotărât să-l contactez pe Graham pentru prima dată.
„Știi că primește bani de la mine?
I-am dat o sumă uriașă.”
În total i-am dat 150.000 de euro.
Graham s-a speriat.
S-a speriat atunci.
Când Peng mi-a spus că i-a împrumutat bani,
i-am spus:
„Practic, am folosit banii tăi în Londra.”
Ceea ce m-a tulburat rău.
Mi se face rău.
I-am zis: „Graham, nu cred că ești un om rău,
o persoană rea.
De ce am auzit atâtea lucruri negative despre tine?
Și de ce mi-a spus mie
și multora: «Nu-i spune lui Graham»?”
Dacă sună Graham, nu spune nimic.
Păstrează acest secret.
Nu spune nimic, ține totul pentru tine.
Vorbim mâine,
când nu e prin preajmă.
După ce citești mesajul ăsta, șterge-l.
Nu-l asculta pe Graham,
ascultă-mă pe mine.
„Nu-i spune lui Graham.”
E o propoziție pe care am auzit-o des.
Am început să înțeleg
că femeia asta nu e cine spune că e.
Din cauza unei nevoi la nivel celular de acceptare și de a avea o mamă,
am fost păcălit.
E o expertă în manipulare.
Nu e bolnavă. Nu are bani.
E o escroacă.
Prietenii lui puneau presiune pe el:
„Unde e dovada că e mama ta?”
„Sunt multe minciuni aici.”
„Unde sunt dovezile tale concrete că e mama ta biologică?”
Voiam să facem un test ADN.
„Facem testul ADN.”
„Nu e nevoie să facem testul. Mă crezi sau nu mă crezi.”
Nimic nu e adevărat din ce a spus până acum.
Singura modalitate de a ști cu certitudine e testul ADN.
În ziua în care am dat mostra, stăteam într-un hotel de cinci stele.
Două probe.
Le punem în fiole.
Ni s-a spus că poate dura săptămâni până la rezultate.
O parte din mine nu voia să fim rude, evident.
De ce să fie așa cineva din familia mea?
Avem aici rezultatul.
Iată ce scrie:
„Fără echivoc,
în procent de 99,9%,
sunt...
fiul biologic al numitei
Dionne Marie Hanna.”
E mama mea.
E cel mai greu de înțeles.
E cel mai greu.
De ce i-ai face asta fiului tău?
Cam pe vremea testului
am văzut-o ultima oară.
Mesajele s-au oprit brusc.
Nu mai suna.
A tăiat toate legăturile.
La un an de la semnarea contractului, tot nu aveam banii,
niciun angajament,
niciun contact.
Dionne dispăruse.
I-am spus lui Junyan: „Am cheltuit mulți bani.
Peste 100.000.
Dar îi trecem la pierderi.”
E un mod de supraviețuire. Uiți și mergi mai departe.
Am investit multă energie,
timp și iubire, într-un fel.
Dar am învățat o lecție grozavă.
Să văd realitatea așa cum este.
Nu cum mi-aș dori să fie.
Bună, mamă. Voiam să văd dacă ești bine
și știi tu...
Ai făcut ce ai făcut.
Am pierdut eu, familia mea, toți.
Dar ce pot să fac?
E gata făcut, nu?
Trebuie să mă reculeg.
Și ai plecat din nou, așa că...
Ce pot să fac?
Ai dispărut...
din nou.
Singapore, Semarang,
Indonezia, Brunei, oriunde ai fi.
Poate într-o zi îmi vei explica de ce.
Poate că nu.
Nu voi înțelege niciodată.
Ai grijă de tine, mamă.
O știam de peste un an.
Acum îi spun mamei
„Dionne”
pentru că nicio mamă
n-ar trebui să facă așa ceva.
Așa că e mai bine...
să nu-i mai spun „mamă”.
E contrar oricărui gând
despre o mamă.
Să fie grijulie, iubitoare și să-și protejeze copilul.
N-a făcut nimic din toate astea.
A distrus viața copilului ei.
Fără remușcări.
Cine e femeia asta?
Eram pe Google
ore întregi în fiecare zi, încercând să aflu informații despre ea.
Am lucrat într-un hotel de cinci stele în Zürich...
Am început să iau legătura cu alți oameni
ca să înțeleg și imaginea de ansamblu.
A lăsat un set de inele cu diamant la hotel
pentru că nu și-a plătit camera,
ca să aflăm că nu erau diamante adevărate.
Când am vorbit cu oamenii, am înțeles că escrocheria ei
era mult mai mare.
Cred că până atunci,
am considerat că s-a purtat așa doar cu Graham.
Dar cu cât vorbeam cu mai mulți, cu atât mai mare devenea infracțiunea.
Poți să-mi spui câți bani ai pierdut?
Cel puțin 627 de milioane de rupii.
Patruzeci și una de mii.
De dolari?
Da.
Eu și soția mea o tratam ca pe mama noastră.
Ca pe mama noastră.
Când s-a întâmplat asta? Când ați cunoscut-o pe Dionne?
Ianuarie 2020.
Bine. În Indonezia?
În Indonezia, da.
A făcut același lucru cu voi chiar înainte să ne cunoască.
Inițial, plătea pentru tot.
Au fost 41.000 de dolari.
Mergea de la un hotel de cinci stele la altul.
Ne spuneam: „Femeia asta pare foarte bogată.”
Celelalte victime erau
în majoritate musulmani din Indonezia care mergeau în pelerinaj.
Deci Dionne le spunea că le va oferi
un pelerinaj mai ieftin de sărbătoarea musulmană?
Da.
Au fost minciuni.
Am fost printre cei care au plătit pentru călătorie,
dar nu ne-a asigurat călătoria.
Și cred că același lucru au pățit
sute de oameni. Au fost escrocați.
Chiar e o figură. Adică...
Te întrebi de ce a trebuit să vină în viața noastră.
Când am cunoscut-o, avea un bilet dus-întors.
Fusese folosit înainte de carantină ca să vină în Regatul Unit.
Nu mi-am dat seama atunci, dar trebuia să se întoarcă
la două săptămâni după începerea carantinei.
Deci pot concluziona
că, dacă n-ar fi fost carantina, probabil n-aș fi cunoscut-o.
Era o escroacă.
Dar nu erau mulți turiști,
familii înstărite. Nu aveai cum să-ți câștigi existența.
Deci ce faci?
Intri pe internet și îți cauți fiul.
E foarte ușor.
Ne-a spus că mai are șase luni de trăit.
Ca urmare, voi lua decizii bazate pe situația ei.
Am avut grijă să se simtă cât mai bine în cele șase luni.
Trebuie să iei decizii rapide.
Vrei să ai cât mai multe amintiri în acel timp scurt.
Cred că făcea asta de mult de-i cunoștea pe toți administratorii,
pe recepționerul-șef,
pe toți din hotelurile pe care le frecventa.
Deci nu s-a întâmplat peste noapte.
Mă tot documentez
fiindcă Graham a crescut fără mama lui.
Vrem să știm unde a fost în acea perioadă.
Îmi poți cere cazierul.
Să vezi dacă am cazier. Verifică.
Nu-mi pasă.
N-am nimic.
Asta e din 1982.
„Dionne Hornigold, 41 de ani, fără adresă fixă,
a recunoscut că a obținut bani și bijuterii prin înșelăciune.”
FEMEIE ÎNCHISĂ PENTRU ÎNȘELĂCIUNE
Se spune că se dădea
drept o femeie cu mijloace și avere considerabile
și că înșela oamenii făcând promisiuni pe care nu le putea ține.
Acum 40 de ani, făcea același lucru.
Graham ar fi avut opt ani atunci.
„Hornigold a fost condamnată la doi ani, dar opt luni au fost suspendate.”
„Tribunalul a auzit că Hornigold, născută în Malaezia,
a venit în Regatul Unit în 1971.
A fost amendată pentru trei infracțiuni de furt în februarie 1980,
iar în septembrie a fost condamnată la 18 luni de închisoare,
suspendată doi ani după ce a recunoscut că a obținut bunuri prin înșelăciune.”
Dacă știam dinainte...
Voiam să știu cine e mama.
Așa e ea și așa a fost toată viața ei.
Am fost păcălit de o profesionistă.
Întâmplător, e chiar mama.
Bună, fiule!
Ce e? Unde ești?
Sunt în Malaezia.
Vreau doar să vorbesc cu fiul meu.
A TRECUT MAI MULT DE UN AN DE CÂND GRAHAM NU ȘI-A VĂZUT MAMA
Te iubesc, fiule.
Te iubesc sincer.
Serios?
Regret ce s-a întâmplat.
Regret mult ce s-a întâmplat.
Da, mi-a schimbat viața, mamă.
Nu-i nimic.
Dar îmi pare rău.
Regret din toată inima.
Am făcut ce am făcut.
Nu mă pot schimba, fiule.
Ai grijă de tine. Trebuie să închid.
Gata cu minciunile.
S-a zis cu ele.
E timpul să merg mai departe.
DIONNE NU A RĂSPUNS LA SOLICITAREA NOASTRĂ.
NU A FOST ACUZATĂ NICIODATĂ
PENTRU AFIRMAȚIILE DIN ACEST DOCUMENTAR.
Anul pe care l-am petrecut cu mama
a afectat foarte tare relația mea cu Heather.
La un moment dat, speram să mă împac cu Graham.
Dar mult mai târziu, când lucrurile s-au calmat,
eu și Graham am convenit să nu mă mai întorc.
Devii mamă, iar copilul devine prioritatea ta.
Și trebuie să-i oferi cea mai bună viață posibilă.
Mi-e dor de ei în fiecare zi.
Dar el e fericit. Are stabilitate și o familie iubitoare.
Oricât de dureros ar fi,
oricât de stresant a fost,
mi-am refăcut viața.
Mi-am dat seama că te poți recupera, te ștergi de praf și mergi mai departe.
Ai nevoie de prietenii apropiați care sunt ca o familie.
Ușor!
Pentru mine, asta e în bucătărie.
Ei sunt oamenii care m-au ajutat în cele mai grele momente din viața mea.
Juan a fost un prieten bun.
Când mi-a fost cel mai greu, ei au fost alături de mine.
Știam că te pricepi.
Asta e familia.
NU EXISTĂ DOVEZI CĂ BANCHERUL SAU AVOCATUL
AU FOST COMPLICI LA PRESUPUSA FRAUDĂ A LUI DIONNE.
Subtitrarea: Marcel Negrău