Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Я Ґрем Горніґолд, був шеф-кондитером у Hakkasan,
тепер консультант, відзначений зірками Мішлен.
І головний кондитер Ґрем Горніґолд.
Ти маєш працювати акуратно. Маєш розуміти техніку.
І ти маєш розуміти смак.
Немає кращого прояву любові, ніж готувати для когось їжу.
Я хочу взяти ці інгредієнти
і створити для вас щось незабутнє, сподіваюся.
У хорошому сенсі.
Чому тут усюди дим?
Що з моїм пандіжаном?
Я вперше зустрів Гезер, коли вона прийшла на співбесіду.
Вона дуже мотивована.
Дуже розумна, прямолінійна.
HEATHERKANIUK СТЕЖИТИ
І перші пару років у нас були платонічні й професійні відносини.
Але із часом ми зблизилися.
І все зразу склалося.
Нам було весело разом, багато приємних моментів.
Ми подорожували, їли. Виникла іскра. Ми порозумілися.
Вона худенька і здорова. А я їм багато червоного м'яса, вина, сиру.
Гезер дивовижна.
Вона підходила ідеально.
Ми обидва хочемо від життя приблизно одного й того самого.
Тобто осісти, мати дітей, відкрити власний бізнес.
Наш бізнес був консультування з кондитерської справи.
Ґрем був як цибулина, у нього було багато шарів,
які треба було зняти, щоб дійти до серцевини.
І я одразу зрозуміла, що в нього було багато травм,
які, ймовірно, не були вирішені.
У мене було ідеальне життя.
Я так думав.
З Гезер мені жилося чудово.
Але коли в житті все добре,
усвідомлюєш, що від минулого не втечеш.
Я любила тебе завжди.
Чому вона з'явилася в нашому житті?
Ти віриш, що вона та, за кого себе видає.
Однак вона руйнівниця життів.
Мене вже нічого не змінить.
МАМА-АФЕРИСТКА
Я народився в Німеччині на британській військовій базі.
Дворічним мене віддали в прийомну сім'ю на два роки.
Не знаю чому.
Потім я переїхав у Сент-Олбанс з моєю мачухою і татом.
Свою маму я не знав.
Батько ніколи про неї не говорив.
Я уявляв собі, ким би вона могла бути.
Але я намагався про це не думати,
бо було дуже боляче, не знати свою маму.
У тебе немає мами.
Ґрем не знав, хто його справжня мама.
У його житті ніби чогось бракувало.
Бракувало частини пазлу, щось не пояснили.
І я думаю, що він дуже хотів відчути любов
і відчувати зв'язок із сім'єю.
Якось ми знайшли його свідоцтво про народження.
До цього моменту я не запитувала, хто його біологічна мати.
У мене є копія свідоцтва про народження.
Народився 26 листопада 1974 року
у британському військовому госпіталі, в Мюнстері, Західна Німеччина.
Мій батько - сапер інженерного підрозділу з Кінгс-Лінн,
і моя мати, яка тут вказана як Гатон Ґорніґолд, раніше - Махмут,
що свідчить, звісно, про мусульманське походження.
І ми подумали: «Дізнаймося, хто ця жінка».
І ми почали її шукати, гуглити,
вишукували за іменем у документі.
Ми припустити, що їй має бути близько вісімдесяти років.
Але ми нічого про неї не знайшли. Ніби її і не існувало.
І через місяці два
ми здалися і більше про це не думали.
І за тиждень по тому ми дізналися про вагітність.
І ми такі: «Алілуйя!»
Гезер була в захваті, це було чудово.
Ми дуже раділи цій вагітності.
Ми осіли, це був ніби новий початок.
Ми так раділи.
123 ЛАЙКИ
Але за тиждень почали з'являтися перші новини про Covid.
Тож у вас піднесення: «Чудово, у нас буде дитина».
Але водночас світ дуже швидко змінювався.
Само собою, почався карантин.
Ми лише займалися своїми хобі.
Це був чудовий період, щоб проводити час разом,
гратися на кухні, розробляти нові рецепти
і просто куховарити, їсти і піклуватися одне про одного.
Гезер, дивися.
Гезер!
Найкращий час у наших стосунках. Не брехатиму, найкращий час.
Сядь вище, Кеве. Ось так. Вище. Підніми.
Так я виглядаю худішим.
І раптом ми отримали імейл.
Я добре пам'ятаю.
Я стояв на кухні й почув, як «дзижчить» телефон.
Я подивився і подумав: «Невже це правда?»
Ґрем підійшов до мене трохи збентежений і сказав: «Глянь цей імейл.
Тут якась жінка каже, що вона моя мама. Думаєш, це реально?»
«Привіт, Ґрем, не знаю, чи ти отримаєш цей лист,
я намагалася зв'язатися з тобою і знайшла цей імейл.
Мене звуть Діонн, раніше відома як Тереза».
Ґрем народився в Німеччині, а потім його забрали від мене в Англію».
Кажеш, що я народився в Німеччині. Це мало хто знає.
«Якщо все збігається, і ти Ґрем, якого я шукаю,
зв'яжися зі мною.
Якщо ні, прошу вибачення.
З повагою, Діонн».
Так.
Ого.
Ого, що я прочитав.
Боже.
Так.
Я відповів: «Це все правда?
Не жарт, шахрайство й тому подібне.
Знайшла мене в інтернеті. Я подумав: «Добре».
Дізнаймося, що ти ще знаєш.
Наступні пару тижнів я надсилав їй запитання.
«Яке моє друге ім'я?» Бо в мене його не було.
Я НЕ ДАВАЛА ҐРЕМУ ДРУГОГО ІМ'Я. МОЖЕ, ХТОСЬ ІНШИЙ ДАВ?
Отримані відповіді були правильними.
КОЛИ ҐРЕМ НАРОДИВСЯ?
НОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
Ґрем надіслав імейл у відповідь, запитуючи більше деталей.
І знову отримав правильні відповіді.
Я і думки не допускав, що не поїду й не дізнаюся, хто ти,
і хто я.
Я це зроблю в першу чергу.
Краще б ми ніколи не отримували того імейлу.
Бо це був початок чогось, що ви ніколи в житті б не подумали,
що таке може статися.
Діонн жила в готелі в Ліверпулі,
і запросила нас приїхати в Ліверпуль на кілька днів, щоб познайомитися.
«Я підготувала для вас номер. Приїжджайте, я все організую».
Ми досі не знали, чого чекати.
Це було нервове збудження.
І трохи побоювання, чим це обернеться?
З наближенням до готелю почала наростати тривожність.
Ти сподіваєшся, що вона буде саме такою, як ти уявляв.
Думаю, він трохи стримував емоції.
І вже в Ліверпулі вони вирвалися, і все стало реальним.
Привіт, любий.
Відчуття, яке я пережив, коли вперше її зустрів...
не те, що я був дитиною,
але відчувалося, що я чиясь дитина.
Це логічно?
Лиш уявіть на мить.
Сорок п'ять років ви не бачили своїх батьків.
У дитинстві ви не мали цього зв'язку між матір'ю і дитиною.
Але він миттєво з'являється,
щойно ви бачите одне одного.
Ви берете когось за руку вперше,
і одразу відчуття «Це моя мама».
Це... Неможливо пояснити.
Це схоже на тактильний контакт,
коли з'являється немовля,
і цей зв'язок триває певний час.
Уявіть, бам.
Прямо в серце.
Такий зв'язок. Ось що я відчув.
І я відразу ж повірив. Я подумав: «Чорт, це моя мама».
Вони були в захваті від зустрічі.
Вони були схожі.
У них були схожі жести.
Між ними миттєво виник зв'язок.
Діонн і до мене ставилася дуже привітно
і одразу ніби сказала:
«Я твоя свекруха. Я поряд.
Я дуже рада, що в мене буде онук. Це чудово».
- Його сідниці тут. - Так.
А голова тут.
«Не можу повірити, що я знайшла сина. І ще в мене буде онук».
Навіщо ти знімаєш?
Він знімає відео.
- Мам посміхнись. - Так, любий.
Посміхнися.
Уранці Ґрем прокинувся з відчуттям...
мабуть, полегшення.
Що він знайшов свою маму, що все чудово.
Було багато радості, але й багато суму.
Діонн натякнула, що Ґрема в неї відібрали насильно,
і вона нічого не могла вдіяти.
І що вони тоді були в Німеччині,
і вона не знала, де він.
Фактично Ґрема в неї вкрали.
Пізніше того вечора Діонн орендувала окремий номер.
Вона хотіла поговорити з Ґремом наодинці.
- Ви в порядку? - Так.
Отже я вперше зустрівся з Діонн у Ліверпулі.
Я намагався звикнутися з тим, що після 45 років вона стоїть переді мною.
І одразу ж мені довелося усвідомити чи якось прийняти її слова,
що їй лишилося жити пів року.
Їй залишилося пів року,
бо в неї пухлина мозку й рак кісткового мозку.
У мене мало часу.
Я лише хочу посміхатися з тобою.
Більше нічого.
Я дуже тебе люблю і любитиму завжди.
Я така рада тебе бачити.
Я зроблю все, що в моїх силах, щоб зберегти тебе.
Лікар сказав, їй лишилося пів року, у неї остання стадія раку.
І тому вона вирішила знайти Ґрема.
Для нього це був шок, бо спершу: «Ого, знайшов маму,
але одразу ж я її втрачаю,
і нам треба провести разом весь час, що в неї лишився.
Це мій єдиний шанс пізнати маму».
Це вихор емоцій.
Тебе накриває від щастя, сплеску любові, емоції дитинства.
Та водночас я розумів, що знову її втрачу.
Дуже швидко.
Одне з її прохань було поїхати на море.
Вона хотіла востаннє побачити море.
Тому я
посадив її в машину, і ми поїхали на море.
Ну, розумієте, було сумно, коли вона каже:
«Може, я тут востаннє, але ми тут з тобою вперше».
Це була подорож відкриття також, бо вона дала мені зрозуміти, хто вона.
Моя мама жила в Сингапурі.
Вона сказала, що в неї бізнес по всьому світі.
Ферми, маракуйя, манго.
Що завгодно, у неї було багато такого бізнесу.
Пальмова олія в Індонезії та Малайзії.
І вона розмовляла з партнерами з усього світу,
бо вона володіла 18 мовами.
Так.
Вісімнадцять.
Здуріти.
Якийсь тип дзвонив з фруктової ферми посеред джунглів.
«Потім поговоримо.
Добре»?
Але всі вони розмовляли з нею, ніби зі своєю мамою.
«Мама», ось так. І ти: «Чому всі називають тебе мамою?».
І вона відповідала, що давала гроші селянам,
щоб вони прогодувати себе, і вони засаджували поля.
Вона показувала відео, де вони з колегами
роздавали бідним пакунки й продукти.
У неї була бізнес-хватка.
І на додачу до всього, вона велика благодійниця.
Вона дивовижна.
Для Ґрема це була подорож пізнання.
Це була подорож зародження любові між ними двома.
Зв'язок утворився досить швидко.
Вона запропонувала приїхати в Лондон на кілька тижнів.
Вона вирішила зупинитися в готелі.
І...
на моє здивування, вона вибрала п'ятизірковий готель біля річки.
Щодня вона замовляла найкраще шампанське, ікру.
Усе це йшло їй на стіл.
ЛАУНЖ-ПОЛУДЕНОК - 5 003,55 НАПІЙ З МІНІБАРУ - 10 009,12
Виглядало, що вона почувалася комфортно.
Готова?
Вона їздить з одного 5-зіркового готелю до іншого.
Багато витрачає.
І люди її знали. «Вона вже зупинялася в нас.
Одна з найкращих клієнток».
І ми подумали: «Вона справді заможна».
Мама сказала, що в неї два джерела багатства.
Одним із шляхів заробітку була її бізнес-хватка.
Інше джерело...
вона сказала,
що вона
позашлюбна дитина
колишнього султана Брунею.
Її сім'я, сім'я Брунею і колишнього султана, далі їй гроші.
Та сім'я неймовірно багата.
Це фантастично в тому сенсі,
що, хто б міг подумати?
Але найбільше відкриття для мене, і це просто божевілля,
було, коли ми поїхали в Дорчестер.
Це елітний 5-зірковий готель на Парк-лейн.
Там її знали абсолютно всі.
Швейцар, портьє, консьєрж.
Вони садили її по центру ресторану,
і вона задоволена сиділа там усе післяобіддя,
з парою пляшок шампанського.
І я подумав,
вона отримує такий сервіс, бо люди знають, хто вона?
Бо готель належить королівській сім'ї Брунею.
Я сиджу там, вражений,
думаючи: «Ого.
Це моя мама».
Діонн почала просто завалювати Ґрема подарунками.
Персоналізовані костюми.
Сумки. Дизайнерський одяг.
УСЬОГО: 5 605 £
Я ніколи не мав хорошої машини.
Та коли я познайомився з мамою...
«Сину, я не бачила тебе 45 років.
Ти не отримував від мене подарунків. Я куплю тобі подарунок.
Я заберу 45 років болю».
Вона це сказала, слово в слово.
«Ходімо купимо тобі машину».
Закрийте.
Авжеж.
Я поговорив з начальником відділу продажів «Роллс-Ройса».
Я відвів його в сторону і спитав: «Ви знаєте цю пані»?
І він відповів: «Так, вона раніше вже купила в мене два "фантоми"».
Я незчувся, як ми вже біля «ленд ровера».
Вона підізвала мене.
«Сину, яка тобі подобається»?
«Оця непогана, мам».
Ти їдеш у новому «ленд ровері», з мамою, після 45 років відсутності.
Вона світиться від щастя, бо купила подарунок сину.
Я подумав...
«Це неймовірно».
Але водночас вона вважала, що Гезер теж потрібна машина,
щоб вона не почувалася обділеною, бо я мав машину.
Це твоя машина.
Що скажеш?
Дякую, мамо.
Це неймовірно.
Ми поїхали й обидва подумали:
«Здуріти можна».
ЛІКАРНЯ ДАРЕНТ-ВЕЛЛІ
За два місяці після першої зустрічі
у Гезер почалися пологи.
Народжувався наш син.
Я подбав, щоб вона мала свою сумку, і щоб усе було готове.
Це була мить, що змінює твоє життя.
Це були дуже довгі, затяжні, важкі пологи.
Я переживав, щоб з нею все було добре,
бо це був стрес, і це було травматично.
Опісля мені протягом п'яти годин робили переливання крові.
Це було...
Це було трохи важко.
Але тепер у вас є клубок щастя.
Бачиш його й думаєш: «Це наше найкраще творіння».
Щойно в тебе народжується дитина, твоє розуміння любові змінюється.
Це твоя головна відповідальність любити цю дитину, захищати її.
Стати для дитини всім необхідним.
Це було казково. Усе, про що ти міг мріяти.
Але щойно я вклав сина спати,
як отримав повідомлення від мами.
Вона сказала, що пісяла кров'ю.
Ми почитали про це. Це були поширені прояви її хвороби.
І я подумав: «Боже, тепер ще це мені на плечі».
Я не хочу бути такою, сину.
Я лише хочу спокою.
Мені так страшно.
У нас новонароджений,
і моя партнерка відчайдушно потребує мого піклування.
І в тебе 85-річна онкопацієнтка.
Я не можу лишити її в готелі.
Вона там сама.
І я не можу лишити Гезер з немовлям.
І я подумав, що простіше, якщо вони всі будуть в одному домі,
я хоч спробую дбати про них усіх, але, звісно, це не ідеальне рішення.
Розумієте, далеко не ідеальне.
То я поїхав і забрав її.
Мамо, дитина буде сьогодні плакати?
Аж ніяк.
А якщо буде?
Я пригляну за ним.
Відсьогодні я триматиму дитину.
Я дбатиму про дитину.
Він не плакатиме. Побачиш.
ХЛОПЧИК
Моя мама була щаслива,
що встигла
потримати свого онука.
Їй лишалося жити пів року.
Навіть менше.
Коли я народила,
Діонн дуже змінила своє ставлення до мене.
Вітаю, Гезер.
Знаєш що?
Ти дуже вперта жінка.
Ти дала мені побути з онуком лише 20 хвилин.
Забираєш його.
І більше не приносиш.
Мене позбавили того відчуття «я щойно стала мамою»,
бо була Діонн.
Я ніби як не мала права радіти, що стала мамою.
Щось не так?
Тобі подобається бабуся? Так.
У тебе мама-азіатка, яка хоче диктувати,
як доглядати за твоєю дитиною.
І втомлена, виснажена прямолінійна мати,
яка каже, і правильно каже: «Чекай. Це мій будинок, це мій дім.
Це мій син, я дбатиму про нього, як хочу».
І я такий:
«Так, щось не складається».
«Я голодний, татусю».
За два місяці після народження сина,
Діонн і Ґрем починають обговорювати поїздку у Швейцарію,
щоб отримати гроші, які в неї є,
і віддати Ґрему.
У неї було багатство, яке вона хотіла передати нам у спадок.
Тож ми мали поїхати в Цюрих, підписати документи,
що допомогло б це спростити.
Діонн сказала, що там його чекають юристи.
Його чекають банкіри. Усе готове.
Тому просто їдь.
Підпиши документи.
І все буде вирішено.
Якщо чесно, я думала: «Їдь у Швейцарію.
Дай мені спокій на чотири дні, не проблема. Просто зникни на якийсь час».
Мама намагалася підготувати мене
до того, що буде далі,
тобто що я візьму на себе її бізнес після її смерті.
Цюрих - це місто, що живе грошима. Воно поважає гроші.
Воно не жартує з грішми.
Якщо я скоро помру...
ти станеш мультимільйонером.
Це все, що я можу сказати.
Я перепишу все на твоє ім'я.
Вона сказала, що в мене зростаюче багатство.
Тому мені треба рахунок у швейцарському банку.
Треба буде підписати деякі бланки в банку в Цюриху.
Зустрітися з юристами з приватного капіталу,
іншими представниками великих банків.
Ми приїхали в Цюрих і заселилися в 5-зірковий готель.
Розкішний. З рестораном з двома зірками Мішлена.
Дуже дорогий.
Привіт, любий!
Подзвони мені, будь ласка.
Я у Швейцарії.
Тоді мама постійно розмовляла зі швейцарським банкіром.
Розмови про гроші відбувалися не при мені.
Але вона сказала, у нас має бути 20 млн,
щоб відкрити рахунок у тому швейцарському банку.
Один, нуль, нуль.
Це 100 %.
Я подзвонив другу, який був у Цюриху.
Сказав: «Привіт, друже. Я у твоїх краях. Хочеш із нами випити, зустрітися?»
Я такий: «Чорт, звісно».
«І познайомишся з моєю мамою».
Гаразд, так.
Скажи коли і я приїду.
Ми познайомилися з Ґремом досить давно.
Ми працювали разом.
Я почав учитися у майстра кондитерської справи.
Це ж один з найпопулярніших шеф-кухарів Лондона.
Ми стали дуже хорошими друзями.
Дуже близькими.
Вони зупинилися в одному з найдорожчих готелів Цюриха.
Я сів, і він каже: «Це моя мама, Діонн».
Він був ніби мала дитина.
Я ніколи не бачив його таким.
Він був як дитина.
Наче наново народився.
З Днем народження тебе
Мій хороший сину
З Днем народження
Тебе
Поцілуй його!
Мамо.
Матуся погодує тебе.
- Ні. - Так.
Це надто витончено.
Ми сиділи в готелі, і нарешті я мав зустрітися з банкіром
щодо трастових фондів.
І неабияким банкіром.
А одним з найкращих у його установі.
За два-три дні нас запросили до директора цього банку.
Банк був закритий.
Я йшов туди, щоб підписати папери і розібратися зі спадком,
і як усе буде відбуватися, якщо мама помре.
Ґрем подзвонив мені: «Ми в банку.
- Починається. - сказав він. - Починається. Бігом сюди.
Ти мені потрібен тут за десять хвилин».
Відчуття було дуже
дивне, бо було дуже тихо.
Але нас завели в приватні кабінети над банком.
Ми пройшли через охорону. Піднялися.
І зайшли в офіс.
Це кабінет...
Мало хто потрапляє в цей кабінет, розумієте?
Ґрем дивився на мене: «Друже, що відбувається?
Почалося».
Я думав: «Наскільки треба бути багатим,
щоб мати приватного банкіра,
щоб тобі відкрили головний офіс зазначеного банку в Цюриху
після робочого дня, щоб завести тебе в приватний кабінет над банком?
Ніхто не знає рівень її багатства.
Фінансові домовленості моєї мами дуже складні,
і ми розуміли, що це займе багато часу.
Тоді ми нічого не підписали.
Бізнеси були повсюди, розкидані.
Треба було зрозуміти, скільки загалом є активів.
Вони говорили про сотні мільйонів.
Гарний танець, мамо.
Ми повернулися в готель, трохи випили.
Я подумав: «Чорт забирай».
Ми з другом переглянулися. «Чорт, що відбувається?»
Пам'ятаю, я подумав:
«Ого, твоє життя змінюється.
Отак - бам. Це просто...
У тебе буде багато грошей».
Я виграв джекпот.
Ґрем почав говорити про великі суми грошей,
і що ці гроші змінять не лише його життя і наше,
а що це також буде багатство для наступних поколінь.
Як батьку мені подобалася думка, що твоя сім'я не хвилюватиметься за гроші.
Більше не хвилюватися за гроші?
Кожен би так подумав.
І можна допомагати людям.
Покращити планету.
Ліквідувати її виробництво пальмової олії
і замінити це чимось іншим. Чистою енергією.
Бо в тебе є гроші.
Здуріти, бляха!
Вибачте за лайку.
Я в Лондоні. Ґрем у Швейцарії.
І якось я дивилася наші рахунки,
і чимала сума грошей
була переказана на ім'я Ґрема.
АРХІВ ШВИДКИЙ ПЕРЕКАЗ ҐРЕМ ГОРНІҐОЛД
Я прямо запитала Ґрема про це,
і дізналася, що ці гроші - для Діонн.
Вона потребувала грошей, бо не могла отримати свої з банку через Covid.
Якось, коли вона жила в готелі в Лондоні, ми обідали, і мама нахилилася до мене
і запитала, чи міг би я допомогти сплатити її рахунок,
бо їй було складно переказувати гроші через COVID.
Платежі були за готельний рахунок.
1 000 фунтів тут, 2 000 там.
П'ять, десять. Добре, без проблем.
Усе повернеться.
Я заплатив близько 20 000, 25 000 фунтів стерлінгів.
Трохи неочікувано, бо ми не маємо багато вільних грошей,
але я був радий виручити маму.
Розумієте? Я не бачив її 45 років.
Я знав, що вона скоро помре.
У мене крутилася голова,
бо Діонн виставляла все так, ніби за все платила вона.
Ґрем сказав мені не перейматися.
«Усе повернеться. Не переживай. Повернеться втричі більше».
Я запишу, скільки я в тебе взяла.
І поверну тобі.
Більше так не робитиму.
Я позичила в тебе гроші,
бо ти моя рідна людина.
Я дуже тебе люблю.
Поїздка у Швейцарію
мала тривати чотири дні.
Після чотирьох днів
Ґрем каже мені: «О, папери не були готові.
Юрист не готовий. Нам треба лишитися ще на кілька днів».
Я кажу: «Добре, лишайся».
Я пам'ятаю дуже дорогі вечері.
Дуже дорогі вечері.
Ми їли ікру.
Щодня їли дуже дорогу їжу.
Спокійно замовляли пляшку вина за 350-400 доларів.
Так ніби воду замовляли.
«Принесіть ще пляшку».
Вона почала мені казати: «Тепер ти моя сім'я.
Бо якщо мій син
твій найкращий друг, ти моя сім'я.
Отже ти мій онук».
Вона почала називати мене «онуком».
Я почав називати її «бабусею».
Вона сказала Ґрему:
«Синку, скільки грошей мені дати твоєму другу?»
Ґрем подивився на неї і сказав:
«Не знаю, три з половиною? Чотири?
«Три з половиною чого?»
«Мільйона».
«Завтра поїдемо вибирати тобі будинок.
Я куплю тобі будинок».
Тож я пішов з готелю трохи п'яний.
Після того вечора моє життя могло трохи змінитися.
Ми подивилися кілька будинків. Дуже дорогих будинків.
Це було захопливо, але водночас я ніколи не уявляв себе в такому будинку.
Це занадто.
Я сказав їй:
«Як я буду обслуговувати цей величезний дорогий будинок?
У мене немає грошей.
Нічого. Я вдячний за допомогу, але ні».
Вона сказала: «Я дам тобі не три з половиною, а сім мільйонів».
Але вона пояснила, що зараз у неї немає грошей, щоб купити будинок.
Вона чекала, поки гроші прийдуть звідкись з Азії
у Швейцарію,
щоб заплатити за будинок.
Тож нам треба було трохи почекати.
Так, сьогодні в тебе не вийшло, вийде завтра. Треба старатися.
Але тоді дещо сталося.
Ґрем пішов у туалет,
і я лишився з нею за столом наодинці.
І вона сказала:
«Я завжди допомагаю людям. Завжди.
Щоб допомогти тобі, ти маєш дати дещо мені.
Мені дещо від тебе потрібно.
Я подумав: «Про що це вона?»
«Мені від тебе треба трохи грошей.
Але нічого не кажи Ґрему.
Це між нами».
І, звісно, я сказав їй:
«Зараз у мене немає грошей, щоб дати вам. Немає...
Я звичайна людина, я живу звичайним життям.
Я не такий багатий, тому...
Вибачте, я не можу вам нічого дати».
Тож для мене це стало тривожним дзвіночком.
І в мене закралася думка, що тут щось
нечисто.
Мені треба подумати.
Коли ти подумаєш?
Коли матимеш таке сиве волосся?
Це запізно, чорт забирай.
Так.
Я не хотів нічого говорити Ґрему,
бо йшлося про його матір, і він був щасливий, що вона є.
Якби я сказав щось погане про його матір,
це б зруйнувало наші з Ґремом відносини.
Його мати помирала.
І його мати хотіла бути з ним.
І для Ґрема це було найважливіше за все.
Ці ще кілька днів
розтягнулися на ще кілька днів і ще.
Я вдома сама.
Жодної допомоги, перша дитина.
Розумієте, я ходила до сусіда і просила купити молока
та інші продукти в супермаркеті.
Як батько ти хочеш бути зі своєю сім'єю.
Але я так і не підписав ніяких документів,
а це була основна причина нашої поїздки.
Мама досі ходить на зустрічі з банкіром і юристом.
І вона примушує мене лишитися.
І я подумав:
«Я не можу лишити її і повернутися,
бо її скоро не стане».
Я приходив у готель десь через день.
Намагався дізнатися, що відбувається.
Там були не лише Ґрем, я і Діонн. У готелі я познайомився з багатьма людьми.
Спершу я не побачив її, я її почув.
Я почув голос позаду:
«Юначе!»
Я обернувся і побачив цю пані,
яка постійно дивилася на мою партнерку, бо вона китаянка.
Перше, що вона запитала:
«Який у тебе бізнес?»
Я була трохи ошелешена,
бо побачила 80-річну жінку,
яка запитувала, який у мене бізнес.
І я сказав: «Мій фінансист каже, що я кінорежисер».
Я просто людина, яка цікавиться життям.
Тому ми й були в Цюриху.
Ми шукали інвесторів для свого стартапу.
Це типу маленького «Амазона».
Це маркетплейс
для продажу елітних товарів.
Вона була дуже заінтригована.
Вона сказала: «Поговоріть з моїм юристом».
Її юрист з дуже хорошої юридичної фірми приходив майже щодня.
Ще її банкір з великого швейцарського банку.
Вона здалася дуже заможною людиною.
І вона хотіла, щоб ти це знав.
Вона сказала: «Я позашлюбна дитина султана Брунею».
Я стикався з божевільнішими історіями, тож це дрібниця.
Юрист перевірив угоду.
І вона підписала документи.
Так, ось контракт.
По суті, вона купувала 20 % акцій нашої компанії.
Отже, 2,5 мільйона швейцарських франків за 20 % компанії.
Тоді вона сказала: «Тепер у вас є інвестор».
Вона була дуже приємна.
Чарівна.
Дотепна.
Було весело.
Вона називала мою партнерку внучкою.
Тож це стало для нас більш особистим.
Потім вона сказала: «Онуче».
Це мене так називали. «Онуче, можеш дати мені 2 000 євро?»
Вона не могла отримати гроші
через Covid і робити перекази на рахунки.
Я сказав: «Звісно, без проблем».
Постав назад. Візьми.
- Дуже дякую. - Скажіть пані...
Вона мала стати нашим інвестором.
І в азійських культурах
є поширена традиція дарування.
Є обов'язок щоразу, коли щось отримуєш, щось подарувати.
Вона сказала: «Ходімо за покупками».
Ми купили їй теплі чоботи.
Шапки.
Сумочки.
Сукні.
Вона міряла пальто.
Воно коштувало десь 8 000.
І вона сказала: «Як мені подобається це пальто».
Зрештою я за нього заплатив.
Ми купили їй багато шампанського.
Боже, здається лише за шампанське ми заплатили 10 000.
Вона сказала: «Але не кажіть Ґрему».
Мені не можна було казати Ґрему, бо вона не хотіла, щоб її син знав,
що його заможна мама, з якою нарешті відновився зв'язок,
зараз має проблеми з доступом до грошей.
Тож я чесно пообіцяв їй, що я нічого не скажу Ґрему.
Я почала дедалі більше хвилюватися через те, що там відбувається.
Контракти, гроші, про які Діонн говорить.
Нічого із цього насправді немає.
Це все лише розмови.
Чим більше я сумнівалася в Діонн,
тим більше
Діонн намагалася виштовхнути і прибрати мене.
Вітаю, Гезер.
Насправді я не дуже хочу з тобою говорити,
бо ти мене багато чим засмучуєш.
Я пам'ятаю все.
Мені потрібна лише повага.
Вона говорила з тобою з таким натиском, якого ти ні від кого більше не відчувала.
Ґрему вона демонструвала особистість типу «Ходімо на вечірку, розважмося».
Але водночас була дуже глибока, огидна підводна течія,
що приховано насувалася на мене.
І Ґрем цього не бачив.
Якщо я піду нагору, а ти впадеш, ударишся головою і не отямишся,
у мене будуть проблеми.
Я почав дуже переживати,
бо іноді вона просто лежала на дивані й не рухалася.
Виснажена і бліда.
Без жодних життєвих сил.
Я питав: «Ти в порядку?
Ходімо до лікаря.
Які ліки тобі потрібні?»
У неї величезна сумка з ліками.
Я прошу Бога забрати моя життя сьогодні.
Краще мені померти.
Вона каже: «Знаєш що?
З мене досить. Давай із цим покінчимо».
Вона залазила на балкон, і мені доводилося силою стягувати вниз.
Це могло бути о 1:00, 2:00 ночі, і потім ти сидиш і переживаєш:
«Я прийду додому і знайду її десь мертвою?
Чи вона щось зробить серед ночі?»
Я дуже люблю тебе.
Пам'ятай про це.
Із наближенням Різдва
Ґрем казав мені, що вона відмовлялася відпускати його додому.
Це було перше Різдво з нашим сином, йому було три місяці.
І мені було дуже важливо, щоб Ґрем був з нами.
Я повернуся на Різдво. Довелося боротися, щоб повернутися на Різдво.
Я пообіцяв Гезер, що приїду.
Ґрем повернувся на Святвечір. Увечері.
Того дня вранці він подзвонив і сказав: «Я сьогодні приїду».
У мене аж відлягло.
У вечір від'їзду я отримав гору повідомлень.
Фото, щоб показати спустошену жінку, розчавлену, бо син її покинув.
І вона була дуже сумна.
Та водночас я був удома,
і, звісно, я був радий побачити сина й Гезер.
Він так виріс за ці два місяці.
Я приготував різдвяний обід.
Я думав, це був чудовий час.
Я чудово проводив з ними час. Різдво і все таке.
Те Різдво було найгіршим у моєму житті,
бо ми
дуже сильно посварилися о 4 ранку через Діонн.
Я тоді сказала Ґрему: «Це ненормально.
Ти зник на два місяці.
А тепер завалюєшся в останню мить, ніби нічого не було».
Гезер намагалася сказати, що нас хочуть посварити.
А я сказав: «Ти здуріла».
Я просто мала дозволити їм любити одне одного.
Сумуєш за матусею?
Добре.
Ми з Ґремом хотіли поїхати в Нову Зеландію,
познайомити дитину з моїми рідними й батьками.
Тож я бронювала нам квитки і...
Діонн намагалася переконати Ґрема, що йому не можна їхати,
бо в цей час вона помре.
Лікарі мене оглянули.
Я була в лікарні.
Я хвора.
Я ледве ходжу.
Де мій син?
Поїздка планувалася на шість тижнів,
кінець січня, тобто пів року після того, як мама сказала мені про діагноз.
Тобто її час прийшов.
І вона чітко дала знати,
що зараз лікарі кажуть, що їй лишилися тижні чи дні.
Я хвора жінка.
І я стара.
Я просто хочу якомога довше бути з тобою.
Ґрем був дуже засмучений.
Емоційно тоді він був абсолютно розгублений,
бо він був переконаний, що вона помре.
Це моральна дилема.
Вчинити правильно й чесно,
бути поряд зі своєю партнеркою і дитиною,
або правильно й чесно -
побачити маму і провести разом її останні дні після 45 років розлуки.
Що вибрати?
Що?
Якщо я помру в готелі, ніхто не знатиме.
Ніхто не дізнається.
Він не хоче лишати її.
Тому він вирішив не їхати в Нову Зеландію.
Чи міг я поїхати в Нову Зеландію, ризикуючи не встигнути повернутися,
щоб побачити маму в її останні дні?
Я була повністю
вибита з рівноваги,
бо мені треба було втекти звідти, мені треба був простір. Я була...
мені треба було побачити рідних, і бути з тими, хто мене любить.
Доброго ранку, любий.
Я в порядку. Я знаю, чий це голос.
Ми з Жунянь повернулися з короткої поїздки,
і раптом з'явився цей хлопець.
Китаєць, Пен.
Вона сказала: «О, онуче, онучко,
мені треба обговорити справи з Пеном».
Я Пен.
Я з Китаю.
Я вже багато років живу в Німеччині.
У Пена був діловий партнер, який зв'язав його з Діонн.
З розрахунку, що Діонн інвестуватиме в його бізнес.
Вона дасть моєму бізнес-партнеру
шістдесят мільйонів
як повну інвестицію, щоб розширити свій бізнес.
Але в країнах Південно-Східної Азії не можна просто брати.
Пен був посередником, що представляв медичну компанію,
що спеціалізується на лікуванні раку.
Він міг допомогти їй отримати лікування і отримати фінансування для компанії.
Мій бізнес-партнер запропонував Діонн
безкоштовне передове лікування раку,
доступне лише у Швейцарії.
Лікування буде абсолютно безкоштовним.
У мене термінальна стадія раку.
Я можу померти за місяць.
Я можу померти за два місяці.
Хто знає? Лише Богу відомо.
Діонн сказала: «Я не хочу лікування. Я помираю. Уже немає сенсу.
Але я можу дати грошей».
Вона говорила про те, як віддасть ці гроші нужденним,
що це грошове надходження дійсно комусь допоможе.
Загалом ми дали 50 000 доларів США.
Вона хотіла, щоб їх доставили готівкою.
Дякую, любий!
ШВЕЙЦАРІЯ
Вона повернулася у Велику Британію
і взяла в оренду квартиру на березі річки.
З широким видом на Тауерський міст.
Повернувшись у Лондон,
мати платила за все.
Щодня вона дзвонила банкіру і юристу,
щоб з'ясувати, чи зробили те, що потрібно.
- Де тут кнопка запису? - Тепер слідкуй.
- Уже. Записує? - Так, саме так.
Добре, ми йдемо.
Коли ми жили в тій квартирі,
до мене в гості приходили друзі.
Старі друзі дитинства.
Річка Темза.
Лондонський Тауер.
Ось подивися.
Чудова квартира.
Дякую, дорогий.
Я вас обожнюю.
Дуже...
Діонн була приємна.
Вона була дуже привітна. Харизматична. Вона була...
Вона була схожа на Ґрема. Легка в розмові, добра, із широкою посмішкою.
Я познайомився з Ґремом підлітком, коли мені було 14 чи 15 років.
Попався.
Він любив кудись ходити, і я розумію чому. Бо вдома нудно.
Я не знав його тата, але знаю, що він багато пив.
У нього було важке дитинство.
Тато з нього знущався.
Тому він і хотів стати шеф-кухарем,
щоб утекти з того середовища.
Працюючи шеф-кухарем, він мав дах над головою.
Там тепло і є їжа.
Іноді моє дитинство було важким.
Було багато алкоголю
у одного члена сім'ї, через що в мене досі лишилися шрами.
Ось.
Мені було сім років, я впустив чашку чаю і отримав по голові.
Слухайте, мій батько
не був хорошою людиною.
Але я не думаю про нього.
Востаннє я його бачив,
коли мені було 18, і я збивав його з ніг.
Це показує, що я про нього думаю.
Думаю, у Ґрема було багато незцілених травм.
Одна з моїх рис - я одразу відчуваю любов.
Я занадто відкриваюся.
Він намагався компенсувати всі ті травми, які пережив.
І Ґрем потрапив у пастку,
бо хотів материнської любові
і робив усе, щоб її отримати.
Поки я була в Новій Зеландії, стало ясно,
що все набагато гірше, ніж я думала.
Я дізналася, що він відкрив
додаткові кредитні картки на своє ім'я,
бо його мати попросила це зробити.
І накопичував борги,
про які я не знала.
Тоді я зрозуміла, що Ґремом повністю маніпулювали.
Коли я був у Цюриху перед Різдвом,
ми жили в дорогому номері в 5-зірковому готелі.
Їй виставили рахунок, і я мало зі стільця не впав,
бо це було близько 25 000-30 000 фунтів, я подумав: «Чорт забирай».
Вона сказала: «Я ніяк не можу отримати гроші.
Я дістану гроші».
І я подумав: «Добре».
Але вони просили ще грошей. Я сказав: «Можу позичити».
У Цюриху я витратив від 15 до 20 000.
У Лондоні я витратив 20 000 фунтів на готельні рахунки.
Після її повернення в Лондон
ми витратили ще 10 000-15 000 фунтів на розваги і її витрати.
Загальна сума на кредитках? Десь 20, 25.
На той момент я витратив 80 000 чи 100 000 фунтів.
Наступного місяця
я побачила,
що з нашого з Ґремом спільного рахунку було стягнуто дві великі суми,
як оплату за ті машини.
Я спитала в Ґрема: «Якого чорта?
Чому знімаються платежі за ці машини,
хоча ти сказав, що за них сплачено повністю?»
Діонн представила ці машини як подарунки.
І Ґрем на це повівся.
«Я куплю тобі подарунок. Я заберу 45 років болю».
Вона це сказала, слово в слово.
Чому я мав їй не вірити?
Якби я щойно з'явився в сім'ї,
я би не платив всю суму за незнайомця,
раптом він виявиться козлом.
Вона внесла депозит, щоб отримати контракт.
Я поставлю своє ім'я, вона платитиме. Це вона й робила. Платила за ту машину.
Вона платила за машину.
Я не платив за машину. Вона платила.
Але раптом вона припинила платити за машини.
Я зрозуміла, що машини не куплені,
і що тепер існує договір, що означає,
що він заборгував за ці машини.
СУМА ЗА КРЕДИТ 10 135,00
ДО СПЛАТИ 83 105,00
Скільки, як думаєте?
Грубо кажучи...
180 000.
Десь 300 000 фунтів боргу на картці.
Бляха, я така зла.
Мені дуже
страшно.
Починаєш дуже боятися того, хто ця жінка,
і як глибоко вона залізла в голову твоєму партнеру,
і скільки влади вона тепер має над ним.
Думаю, я почала
розуміти, що сиджу в потязі, якій мчить прямо в прірву,
і що я маю врятувати Ґрема.
Вітаю, як справи?
Відбувається казна-що з ним і його мамою.
Божевілля якесь.
Він зараз геть на іншій планеті.
Я зрозуміла, що сама я Ґрема не врятую.
І я подумала,
що Хуан міг би мене підтримати,
і, можливо, бачить те, що бачу я.
Це шахрайство.
Ґреме, послухай, що я тобі кажу.
Вона обманює тебе, забирає в тебе гроші.
Вона сказала мені,
що взагалі не довіряє Діонн.
Що на її думку, та - шахрайка.
І я відповів: «Я теж так думаю. Я взагалі їй не довіряю».
Він так хотів мати поряд маму.
Діонн це знала і скористалася цим.
Якби ж ти міг зазирнути в моє серце.
Побачити, як я тебе люблю.
Коли вона припинила виплачувати за машини, це був стрес.
Це тисячі фунтів на місяць
за ці автомобілі.
Але вона казала, що не треба хвилюватися.
Це був подарунок. І за них буде заплачено.
Мене заспокоювало те, що вона постійно була на телефоні,
розмовляла з банкіром і юристом.
Вона фактично тільки це і робила.
Навіть не знаю, що сказати.
Не знаю.
Думаю, він геть сліпий, якщо чесно.
Мати його видресирувала.
Повністю промила йому мізки.
Ситуація викликала занепокоєння.
Він втратить усі свої гроші,
втратить друзів, сім'ю.
Усіх.
Втратить усе.
Я знала, що це буде катастрофа.
І відчувала повне безсилля.
Це майже як якийсь гіпноз,
коли він уже не дивиться на речі раціонально й тверезо.
Не хвилюйся.
Насолоджуйся життям.
Вона подзвонила мені й каже:
«Знаєш, Ґрем не дбає про мене.
Він хоче лише моїх грошей.
Йому байдуже, якщо я помру».
Вони вимагають повернула те, що на мене витратили.
Хіба діти так роблять?
У якийсь момент вона почала
говорити огидні речі про Ґрема
і звинувачувати його в багатьох речах.
Я ригала, багато кашляла кров'ю.
Я кричала,
сину, відкрий двері!
Ні, йому було начхати.
Тепер мені на нього насрати.
Діонн стверджувала, що Ґрем спустошив її банківський рахунок
і витратив усі гроші,
а інші рахунки були передані юристам.
У мене пропав голос,
поговоримо потім,
а поки що бувай.
Мені було дуже шкода Діонн.
Це стара жінка в кріслі колісному.
Їй 85 років.
У неї три різні види раку.
Привіт, онуче...
Якщо можеш,
будь ласка...
я хочу позичити в тебе
10 000 євро.
Я поверну...
І я дав ще 10 000
бабусі.
Я називаю її бабусею.
Дякую, дорогенький. Бувай!
Емоційно я розуміла, що маю повернути свого партнера
і переконати його,
і що мені потрібні конкретні докази,
щоб він зрозумів, що відбувається.
Я маю боротися з Діонн і не дозволити, щоб їй це зійшло з рук,
бо її треба зупинити.
Тож я почала шукати інформацію про Діонн.
Я хотіла знати про неї більше
і, можливо, дізнатися її справжні мотиви й наміри.
І стало ясно,
що за роки в неї було багато різних імен,
і було дуже складно її відстежити
чи знайти докази.
Але зрештою мені трапилися реєстрові записи про її шлюби.
Перший був у 1970 році.
Другий - у 1984 році.
І третій - у 1994.
Було дуже дивно,
що в першому свідоцтві
вона вказала дату народження 1940 рік.
Але в наступному свідоцтві про шлюб
вона вказала, що в 1984 році їй було 34 роки,
що значить, що рік народження 1950.
ДАТА ШЛЮБУ 1984
Отже до свого другого шлюбу вона вже втратила десять років віку.
У кожному із цих свідоцтв у Діонн був вказаний різний батько.
У 1970 її батько Махмуд.
Інших подробиць немає.
У 1984 у неї вказано,
що її батько - покійний Антоніо Леррес.
У 1994 її батька звати Айсін Вільям.
І він також покійний.
І вона вказала, що його професія скрипаль.
Вона ніколи не казала, що її батько - скрипаль.
І ти думаєш,
що якщо в офіційних документах брехня,
про що ще вона нам бреше?
Її минуле життя брехня. Її сім'я - брехня.
Що ще брехня?
Ґрему вже так промили мізки,
що він уже не міг слухати Гезер.
І вона спитала, чи не міг би я допомогти розкрити Ґрему очі.
Я сказав: «Звісно, розраховуй на мене».
Вони повернулися у Швейцарію,
і я подумав, що якраз час поговорити з ним наодинці.
Я прийшов пізно.
Діонн була в ресторані.
Ми пішли у вестибюль готелю і випили пляшку вина.
Я сказав: «Принесіть ще пляшку вина. Треба, щоб він розслабився».
І ми випили дві пляшки.
Я не казав Ґрему, що спілкувався з Гезер,
бо він би засмутився і більше б мене не слухав.
Це було дуже складно, бо він на 100 % був упевнений,
що його мати справжня.
Що вона багата і скоро помре,
що все правда.
Мені було дуже складно,
бо я мав поставити це все під сумнів перед Ґремом.
Ми пили вино.
Він каже: «Будь обережним. Твоя мама...
Вона бреше. Ми, як твої друзі, це бачимо».
Чому вона постійно тобі обіцяє,
що гроші будуть, а вони не з'являються?
Чому вона постійно каже, що скоро помре?
Вона в кращій формі, ніж ми всі.
І я сказав йому все, що думаю про його матір.
Він сказав, що я маю віднайти себе
і «отямитися від цього майже трансу, в якому я перебуваю».
Я сподівався, що це неправда.
Це не може бути правда. Не може бути, що хтось прийшов і...
після 45 років і збрехав про все.
Ти не ігноруєш докази. Ти знову ставиш усе під сумнів.
Отож я повернувся в її номер.
Порискав, відкрив шухляду,
і там пляшечка червоного харчового барвника.
ЧЕРВОНИЙ ПОРОШОК
І я: «Навіщо тобі червоний харчовий барвник?»
І я згадав, як кілька місяців тому
я отримав фото
крові в сечі.
Я подумав: «Що...
Навіщо тобі червоний барвник?»
Кажеш, що я використала барвник, щоб зробити кров.
Ні, сину.
Не кажи цього.
Я ні з ким в ігри не граюся.
Вона сказала, це якась китайська медицина.
Треба це з'їсти і зробити те і те.
Я хвора жінка.
Але...
сподіваюся, я виживу.
Ми погуглили її ліки.
І... більшість з них були від гіпертонії,
холестерину, діабету.
Усе, крім.
Усе, крім раку.
Я так розумію, раку немає.
Вона...
збрехала.
А я на основі цього приймав життєво важливі рішення.
Я приймав рішення, які вплинули
на мого сина, на мою партнерку.
І я зрозумів, що потопаю в боргах.
Чи справді мій дід -
попередній султан Брунею?
- Так. - Правда?
- Так. - І ти в це віриш?
Так.
Послухай, моя мама кохалася з ним.
Хотіла з ним одружитися.
Він не одружився, бо в нього було багато жінок.
Тому мама ненавиділа мене.
Коли завагітніла мною,
вона пошкодувала.
Її тіло було використане
через трахання з тим чоловіком.
Якщо хочеш знати правду,
так?
Отже мій дядько - нинішній султан Брунею?
Так.
Ти донька султана Брунею і одна з найбагатших людей світу?
Кажу тобі, так!
Час покаже.
З часом побачиш.
Мені начхати, віриш ти мені чи ні. Вибір за тобою.
Почекай і побачиш.
Сподіваюся, це правда, бо якщо ні,
то я в ситуації, коли познайомився з тобою, мам, ну і...
Я передзвоню через хвилину.
Я іду в туалет.
Добре, мамо.
Бувай.
Коло стискалося.
У тебе немає грошей. У тебе немає підтримки.
У тебе немає виходу.
Це дно.
Всеосяжна темрява. Правда.
Не знаєш, що робити, чесно.
Я звернулася в Центр протидії шахрайству в Британії,
бо знала, що можна зареєструвати когось,
як вразливу людину, якщо нею фінансово маніпулюють.
Я також пішла в поліцію, але мені одразу сказали,
що це не вважається шахрайством, бо вона його мати.
Мені сказали: «Це 80-річна жінка.
Ми такі злочини не розслідуємо. Ви впевнені, що вона його мати?»
Діонн не підпадає під опис типового злочинця.
Вона прикута до візка, їй за вісімдесят.
У неї ймовірно смертельна хвороба.
У неї зайва вага й слабке здоров'я.
І нічого із цього не вказувало, що вона злочинниця.
Минуло 10 місяців, відколи я дав гроші Діонн,
а прогресу по інвестиціях не було.
Я на піку тривожності.
Я почав думати: «Діон обдурила мене?»
І я написав прямо
у Міністерство закордонних справ Брунею.
Вони відповіли: «Наскільки відомо посольству,
людина на ім'я Діонн Марі Ганна
чи Тереза Гетон Махмуд, як вказано у вашому листі,
не має родинних зв'язків з королівською сім'єю Брунею.
Тому із жалем повідомляємо,
що не можемо ніяк допомогти в цій справі».
Це означає,
що в Діонн немає
абсолютно ніяких зв'язків
з королівською родиною.
За словами представників влади, усі її історії - брехливі.
Усе може виявитися шахрайською схемою.
У найгіршому випадку -
усе зникло.
І я ніколи не поверну свої гроші.
Я по вуха в боргах.
Відчуття, ніби ти занурений у воду.
Ти не можеш дихати.
І рука силою штовхає твою голову вниз.
І в цей момент, за мить до утоплення.
Я почав тиснути на неї.
Я запитав прямо.
«Коли ти повернеш нам гроші?»
Її відповідь:
«Я ніколи не забуду, що ти для мене зробив».
Я прийняв рішення вперше звернутися до Ґрема.
«Ти ж знаєш, що вона отримує від мене гроші.
Я дав їй величезну суму грошей».
Загальна сума 150 000 євро.
Ґрем злякався.
Тоді він злякався.
Коли Пен сказав мені, що він позичав їй гроші,
я подумав:
«Виходить, що в Лондоні ми витрачали твої гроші».
Мене знудило.
Мене нудить.
Я сказав: «Ґреме, я аж ніяк не вважаю, що ти поганий чоловік,
чи погана людина.
Чому я чув про тебе стільки поганого?
І чому багато чого вона казала мені
та іншим, додаючи: «Не кажіть Ґрему».
Якщо подзвонить Ґрем, нічого не кажи.
Зберігай таємницю, скільки можеш.
Нічого не кажи,
тримай усе при собі.
Поговоримо завтра,
коли його не буде.
Коли отримаєш це,
дочитай і видали.
Не слухай Ґрема,
слухай мене.
«Не кажи Ґрему».
«Не кажи Ґрему». Я часто чув цю фразу.
До мене дійшло,
що ця жінка не та, за кого себе видає.
Через те, що на клітинному рівні я потребував прийняття, потребував матері,
мене обдурили.
Вона майстерна маніпуляторка.
Вона не хвора. У неї немає ніяких грошей.
Вона шахрайка.
Друзі дедалі більше тиснули на нього:
«Де докази, що вона справді твоя мама?
Тут стільки брехні.
То де твої незаперечні докази, що вона твоя біологічна мати?»
При зустрічі я попросив зробити тест ДНК.
«Зробімо тест ДНК».
«О, ні, не треба ДНК-тестів. Ти віриш мені або не віриш».
Усе, що вона колись говорила, неправда.
Єдиний спосіб дізнатися точно - тест ДНК.
Коли ми здавали тест, ми сиділи в 5-зірковому готелі.
Дві ватні палички.
Кладете їх у пробірки.
Нам сказали, що результати можна чекати кілька тижнів.
Частина мене, звісно, не хотіла мати кровного зв'язку.
Бо хто захоче мати таку родичку?
Ось результати.
Тут написано,
що я однозначно,
на 99,9 %
є
біологічним сином
пані Діонн Марі Ханни».
Вона справді моя мама.
Це зрозуміти найважче.
Це найважче зрозуміти.
Чому ти так вчинила зі сином?
Десь тоді, коли ми здавали тест ДНК,
я бачив її востаннє.
Раптом повідомлення перестали надходити.
Ніяких дзвінків.
Вона обірвала всі зв'язки.
Через рік після підписання контракту я досі не отримав грошей.
Чи зобов'язань.
Ніякої комунікації.
Діонн зникла.
Я говорив із Жунянь. Кажу: «Ми витратили багато грошей.
Понад 100 000.
Але ми спишемо це на збиток».
Це режим виживання. Просто забуваєш про це й рухаєшся далі.
Я вклала багато сил, часу,
і, можна сказати, любові.
Але це дало мені чудовий урок.
Бачити реальність такою, якою вона є.
Не видавати бажане за дійсне.
Привіт, мамо. Хотів дізнатися, чи ти в порядку,
і, ну розумієш, я знаю...
ти вчинила, як вчинила.
За це заплатив я, моя сім'я, усі.
Але що вдієш?
Це вже зроблено.
Мені лишається оговтуватися.
І ти знову зникла, тож...
Що поробиш?
Зникла...
знову.
Сингапур, Семаранг,
Індонезія, Бруней, де б ти не була.
Може, колись ти мені поясниш причину.
Або ні.
Я ніколи не зрозумію, мамо.
Бережи себе, мамо.
Я знав її лише
трохи більше року.
Тепер я називаю маму
«Діонн»,
бо жодна мама
не має приходити в чиєсь життя, щоб так чинити.
Тому краще... Краще більше не називати її «мама».
Це суперечить усьому, що у твоєму уявленні мала б робити мати.
Турбуватися, любити й захищати дитину і...
А вона нічого із цього не робила.
Вона просто зруйнувала життя своєї дитини.
Без докорів сумління.
Хто ця жінка?
Я гуглю
щовечора, годинами, щоб знайти про неї інформацію.
Я працювала в розкішному 5-зірковому готелі в Цюриху...
Я почала зв'язуватися з людьми,
щоб побачити також і загальну картину.
Вона лишила діамантові сережки в кімнаті,
бо не заплатила за проживання,
а потім з'ясувалося, що діаманти підробні.
Почавши говорити з людьми, я зрозуміла що обман Діонн
далеко не обмежувався мною і Ґремом.
До того моменту
я думала, що її поведінка стосувалася лише Ґрема.
Але чим більше людей я чула,
тим більшим ставав злочин.
Скільки грошей ви втратили через Діонн?
Мінімум 627 мільйонів рупій.
- Ого. - Сорок одну тисячу.
Сорок одну тисячу доларів?
- Так. - Ого.
Ми з дружиною ставилися до неї як до матері. Як до рідної матері.
А коли це сталося? Коли ви познайомилися з Діонн?
Січень 2020 року.
Ясно. В Індонезії?
І Індонезії, так.
Вона робила з вами те саме якраз перед зустріччю з нами.
Спочатку вона платила за все сама.
Сорок одна тисяча доларів.
Жила в різних 5-зіркових готелях.
Ми думали: «Ого, вона справді дуже багата».
Інша жертва -
це переважно мусульмани в Індонезії, які хочуть вирушити в хадж.
Діонн казала людям, що подарує їм
дешевшу подорож у хадж
- на мусульманське свято. - Так.
Це все брехні.
Я один з тих, хто заплатив за цю подорож,
але вона так її і не забезпечила.
І я боюся, що те саме сталося
із сотнями людей, яких обманули.
Вона ще той кадр. Це...
Ти запитуєш чому? Чому вона з'явилася в нашому житті?
На першій зустрічі в неї був зворотній квиток.
Його використали до локдауну, щоб прибути в Британію через Багнкок.
Я тоді не зрозумів, але вона мала повернутися
за два тижні після початку локдауну.
Це означає лише, що якби не локдаун, я, можливо, ніколи б з нею і не зустрівся.
Вона була шахрайка.
Але не було постійного потоку туристів.
Заможних сімей чи когось такого. Нема як заробити грошей.
То що ж робити?
Заходиш в інтернет, знаходиш свого сина.
Дуже просто.
Звісно, вона нам сказала, що їй лишилося жити пів року.
Через це приймаючи рішення, я орієнтуватимуся лише на неї.
Щоб вона якнайкраще прожила ці пів року.
Рішення треба приймати швидко.
Хочеться здобути якомога більше спогадів за це короткий час.
Мабуть, вона цим займалася роками, якщо знала всіх консьєржів,
головного адміністратора
і людей з готельної сфери, з якими вона зустрічалася.
Тож це відбулося не вчора.
Я шукала далі,
бо Ґрем виріс без мами.
Ми хотіли знати, де ж вона була весь цей час.
Можеш перевірити мене.
Чи були в мене судимості. Перевір.
Мені байдуже.
У мене нічого немає.
Це за 1982 рік.
«Діонн Горніґолд, 41 рік, без постійної адреси проживання,
визнала себе винною в обманному заволодінні готівкою і коштовностями».
ЖІНКА УВ'ЯЗНЕНА ЗА ОБМАН
Далі написано, що вона представлялася
багатою і впливовою жінкою,
а потім обманювала людей, даючи обіцянки, які не могла виконати.
Сорок років тому вона робила те саме.
Ґрему тоді було вісім років.
«Суддя ув'язнив Горніґолд на два роки, але призупинив вісім місяців вироку.
Суд дізнався, що Горніґолд народилася в Малайзії,
приїхала у Велику Британію в 1971 році.
У лютому 1980 року на неї наклали штраф за три крадіжки з магазину,
а у вересні того ж року - засудили до півтора року ув'язнення,
що було призупинено на два роки після визнання провини
у заволодінні майном шляхом обману».
Ох, знав би я це раніше.
Я хотів дізнатися, хто моя мама.
Ось хто вона, і ким була все своє життя.
Мене надула досвідчена профі.
Просто це була моя мама.
Вітаю, синку.
Що відбувається? Де ти?
Я в Малайзії.
Хочу поговорити зі своїм сином.
Минув понад рік після останньої зустрічі Ґрема з мамою...
Я люблю тебе, сину.
Я справді тебе люблю.
Справді?
Вибач за те, що сталося.
Мені дуже шкода, що так сталося.
Це перевернуло моє життя, мамо.
Це нічого.
Але вибач.
Від усього серця, вибач.
Я зробила, що зробила.
Я вже не змінюся, сину.
Я вже не змінюся.
Бережи себе. Мені треба йти.
Досить брехень.
Це вже в минулому.
Пора рухатися далі.
Діонн не відповіла на прохання про коментар.
Вона не понесла кримінальне покарання за звинувачення, висунуті в цьому фільмі.
Рік, який я провів з мамою,
завдав великої шкоди моїм стосункам з Гезер.
У якийсь момент я сподівалася помиритися з Ґремом.
Але значно пізніше, коли все ніби утихомирилося,
ми з Ґремом дійшли висновку, що я не повернуся.
Коли стаєш мамою, твоя дитина стає пріоритетом.
Ти маєш дати їй якомога краще життя.
Я сумую за ними щодня.
Але він щасливий. У нього є стабільність і сім'я, яка його любить.
Хоч як це боляче,
хоч як виснажливо це було,
я налагодив своє життя.
Я зрозумів, що можна зцілитися,
розправити плечі й жити далі.
І треба мати поряд найближчих друзів,
як тобі як сім'я.
Акуратно.
Мої друзі - на кухні.
Ці люди допомогли мені
пережити найважчий період мого життя.
Хуан був таким хорошим другом.
У найпаскуднішій ситуації вони були поряд.
Ти вмієш готувати.
Це і називається сім'я.
Немає доказів, що банкір чи юрист
були спільниками в імовірній афері Діонн.
Переклад субтитрів: Ганна Кирієнко