Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
AMY SCOTT REŽISERKA
Unatoč golemom uspjehu tijekom 30 godina,
Counting Crows ostaje
jedan od najkontroverznijih bendova u povijesti rocka.
U ovom sam se filmu fokusirala
na prva dva albuma Counting Crowsa
jer sam željela pratiti korijene
onoga što je izazvalo toliko obožavanje,
ali i žestoke osude.
MUZIČKA KUTIJA
Mnoge moje pjesme govore o teškim trenucima
u ljudskim životima,
ali su gotovo uvijek nekako protkane
idejom nade.
Ja sam osoba koja u mnogim stvarima
misli da nema nade.
Pogotovo dok sam bio mlađi.
Uz sve ostalo,
teškoće kroz koje možda prolazite,
imao sam psihičku bolest koja je bila vrlo...
Nisam shvaćao što je to,
nisam znao što se događa
i samo sam znao da je bilo vrlo teško živjeti s njom.
Kako da se
pokrenete više prema nadi
kad ne možete spavati,
ne možete jasno razmišljati. A onda, odjednom,
nalazite se pred cijelim svijetom.
Bilo je odlično odjednom imati karijeru.
Sve stvari koje su došle s time
bile su jebeno teške.
Pjesme su me navele da se potpuno promijenim.
Zato mi znače sve.
Zahvalan sam na tom bendu,
takvoj otvorenosti, samo kažeš kako se osjećaš.
To je vrlo hrabro
i možete se kao umjetnik naslušati svega.
Ostavio je snažan dojam pjesmom da želi biti rock zvijezda
u točnom trenutku u povijesti rocka
kad niste trebali priznati
da želite biti rock zvijezda.
Čekamo na semaforu,
a neki klinci iz auta vrište:
„Counting Crows su pušiona!”
Kada postanete slavni, ne možete raditi što ste prije radili
i postanete izolirani.
Ako je vaš unutarnji kritičar glasan kao moj, kao Adamov,
neizbježno prolazite kroz periode
kad se doslovno ne volite.
Ono na što vas nitko ne pripremi
jest ono što se dogodi kad je prvi album golem.
Mr. Jones. Tko je to, usput?
Jesmo li ikad saznali? Je li to James Earl Jones?
Je li to bio Alex Jones? Indiana Jones?
Tražim odgovor.
Ako mi možete pomoći.
Tko je, jebote, bio g. Jones?
COUNTING CROWS: JESTE LI ME VIDJELI U POSLJEDNJE VRIJEME?
-Jesu li mi čizme u kadru? -Da.
Dobro. Jer su super.
Preselili smo u Berkeley, a onda u Oakland
pa nazad u Berkeley.
To mi je bilo prvi put da sam u bendu i da pišem pjesme i vodim sve.
To je teško.
Došao sam do točke
kad sam tražio ime za bend.
Imao sam notes s dva stupca naziva,
vjerojatno 60 naziva. Svi su bili grozni.
Jedan je bio Bird Circle, a jedan Monkey Garden.
Ili je bilo obratno.
Gledao sam kazetu Mary-Louise Parker.
Jedne od najstarijih prijateljica.
Zvala se Signs of Life.
To je vrijeme bilo divlje. Snimila sam prvi film.
GLUMICA
Glume Beau Bridges, Vince D'Onofrio,
Kevin J. O'Connor.
Postoji prizor u kojem Vince i Kevin
stoje na strmini i pokušavaju smisliti
što će s ostatkom svojih života,
kad je proletjelo jato vrana. I Vince je rekao...
Kako ide ona uzrečica s vranama?
Koja?
Ono što kažeš kad vidiš vrane.
-Vrane? -Da.
Kevin veli: „Mislim da je 'brojati pse'.”
Ne pse. Vrane.
Tako je moja mama govorila: „Brojati vrane.”
Otkinuo sam papir s notesa
i bacio ga u kamin svojih roditelja
te odlučio da ćemo se tako zvati.
Odmah su mi rekli da je ime užasno.
Sva imena bendova su užasna sve dok više nisu.
Svirao je u nekoj komunalnoj dvorani u Berkeleyju
i Adam i ja prepirali smo se oko ploča.
Meni su super Cannes ili Captain Beefheart...
GITARIST, COUNTING CROWS
...a njemu Bruce Springsteen.
Rekao sam da nisam član crkve.
Pitao me kako to mislim. Par dana poslije,
začuo sam kucanje na vrata
u Berkeleyju u 11 sati.
Otvorio sam i ondje je bio Adam.
Imao je gomilu ploča.
Cijelu diskografiju Brucea Springsteena,
rabljenu, koju je upravo kupio u Amoeba Recordsu.
Rekao je: „Izvoli, za tebe.
Poslije ćemo razgovarati.”
Pomislio sam: „Volim ovog tipa.”
Immerglück je rekao...
DAVID BRYSON GITARIST
„Hajde da vidimo slažete li se.”
I jesmo. Odmah smo se složili.
Kad smo htjeli snimati,
otišli bismo u Daveov studio.
Dave je bio vlasnik malog studija
zvanog Dancing Dog.
Ovaj projekt postao je sjajan demo.
Dave Bryson bio je uspješan tonac...
CHARLIE GILLINGHAM KLAVIJATURIST
...i zvučalo je kao ploča.
Tada smo pisali August.
Adam je zapravo pisao pjesme,
ali ja sam doprinio i napisao neke od prijelaza.
Kad kažem „mi”, mislim na njega.
Našli smo tipa, Alana Leonarda.
Ispalo je važno. On je bio odvjetnik Toma Pettyja
i predstavljao je Warner Chappell Publishing.
Da, naravno. Pošalji mi snimku.
Demo treba imati pjesmu-dvije, najviše tri.
Mi smo imali 14 ili 15 pjesama koje smo poslali tipu.
Njegova reakcija, kao i bilo čija
na demo od 15 pjesama je: „Kakve seljačine.”
Alan je rekao: „Bolje vam je da je dobro
jer će svirati 30 sekundi.”
Ali kad počnete slušati,
pola prvog albuma je gore.
Zajedno s hrpom pjesama koje nisam razmotrio
za prvi album, ali bile su zarazne
i dobre pjesme.
Nije bilo 30 sekundi za bacanje,
nego su nas za toliko nazvali.
Te večeri kad ih je dobio, nazvao me.
„O, Bože. Tako sam uzbuđen.
Želim raditi s vama.
Samo da završim. Bok.” I poklopio je.
Ponovo poziv: „Ovdje Alan Leonard.
Ja sam odvjetnik kojem ste poslali snimku.”
„Da. Naravno.”
Odvjetnik ju je podijelio direktorima diskografskih kuća
i svi su je kopirali...
BIVŠI BASIST I KLAVIJATURIST
Postala im je omiljena demo-snimka.
Dobili smo ponude iz svih diskografskih kuća.
Nakon toga je krenulo nadmetanje.
Geffen nam je ponudio potpunu kreativnu slobodu
i veći postotak od tantijema.
Sav smo novac zamijenili za to.
Sav.
Geffen je imao Nirvanu.
Geffen je bio predvodnik onoga što je danas
nova, fora, trajna, važna stvar.
POVJESNIČAR GLAZBE
Ako ste u to vrijeme imali 14 godina,
Nirvana je promijenila sve.
Jedan dan sam slušao Poison i Def Leppard,
a sljedeći dan nisam.
Tada su službeno počele '90.
Tada sam živio kod roditelja
i slamao sam im srca.
Bio sam spreman naći neki mali posao
da od toga mogu živjeti.
Imao sam drugu karijeru u softveru.
Želio sam biti akademski
UI znanstvenik, umjetna inteligencija.
Otkad sam imao 12, znao sam da želim biti u bendu.
Nisam imao pojma koliko je nemoguće biti uspješan.
Odjednom smo imali ugovor s diskografskom kućom.
Evo nas, intelektualna i bucmasta
folk rock grupa iz Berkeley Hillsa.
Kako ćemo mi prodati milijune albuma?
Pretpostavio sam da ćemo snimiti album.
Možda otići na turneju kombijem
i vratiti se kući.
Bend bi se raspao,
ugovor bi bio prekinut.
To je onaj trenutak
kada kojot leti.
I netko mu kaže da ne može letjeti.
Čim se zapita, pada kao kamen.
Osjećao sam da bih mogao biti rock zvijezda.
Mogao bih to.
Kad smo išli snimiti prvi album,
rekao sam ljudima iz ureda
da mi sačuvaju mjesto. Mislio sam,
trebat će oko četiri mjeseca
i vratit ću se na posao, zar ne?
Ali ne.
Unajmili smo kuću na brdu.
Sada je ondje švicarsko veleposlanstvo.
Bila je savršena. S velikim boravkom
u kojem smo snimali.
GLAZBENI PRODUCENT
T-Bone Burnett jedan je od velikih producenata
i bili smo sretni što ga imamo.
Kao prvo, zove se T-Bone Burnett,
što je, mislim, 75 posto njegovog autoriteta,
njegove veličine.
„Ovo je naš producent, T-Bone.”
Da.
Puno smo igrali poker. T-Bone ga je volio.
Ondje je bila jedna od prvih fotelja za masažu
koju sam ikad vidio.
T-Bone je uvijek bio u toj fotelji, na telefonu.
„Sviđa mi se što radiš, nastavi.
Samo nastavi. Sviđa mi se.”
Da, da, da.
Rekao je: „Snimili smo demo koji zvuči kao album.
Sad trebate snimiti album koji zvuči kao demo.”
Koliko smo snimali prvu ploču
toliko smo bili u fazi otkrivanja
i nastojali otkriti tko smo.
Smatrao sam da trebamo sjesti u krug,
saslušati se međusobno i naučiti svirati kao bend.
Sve sam natjerao na...
promjenu.
Dave Bryson je svirao gitaru pod utjecajem Stone Rosesa
s mnoštvom efekata, pa smo ih se riješili.
Matt je svirao bas bez pragova.
Rekli smo mu da uzme stari Höfner ili Vox.
Charlie je svirao sintesajzer,
ali rekli smo: „Ne, samo klavir i B3 za ovaj album.”
Kao glazbenici...
Priznajem, nisam bio spreman na to.
Zato, kad smo snimali prvi album,
tresao sam se od straha.
Nisam bio siguran da mogu dati
ono što ta ploča zaslužuje i treba.
Dapače, bio sam siguran da ne mogu.
Svima sam zagorčavao život.
Mislim da smo svi napustili bend u nekom trenutku
tijekom snimanja tog albuma.
Bilo je teško prijeći
s 50/50 partnerstva
do toga da Adam sve odlučuje.
Sjećam se kad mi je rekao
da je ovo novi poredak,
i dugo sam razmišljao o odlasku.
Zbilja sam mislio... Smijem psovati?
-Naravno. -„Jebiga. Jebeš ovo.”
Zamislite da cijeli život radite
da biste potpisali ugovor
i potpišete ugovor jer ste dobar bend,
a frontmen vam kaže: „Super,
ali sve što smo dosad radili je pogrešno
i morat ćemo sve promijeniti.”
Mislim, pomislili biste da je taj tip lud.
Ali poslije sam se
prestao samosažalijevati i shvatio:
„Idemo vidjeti kamo će nas ovo odvesti.”
U studiju je redovito
imao mračne epizode
kad nije znao kako prenijeti
što zapravo želi,
a nije mu se sviđalo u trenutnoj verziji.
Htio sam izazvati neki osjećaj.
Nisam uvijek znao reći ljudima
što nije valjalo.
Znao sam kakav osjećaj tražim,
a nije mi to dobro išlo.
Nisam znao kako ljude navesti
da budu Counting Crows.
Mogu to reći jer sam i ja takva.
Kad je u činu stvaranja,
nije najrazumnija osoba.
Zato što teži nečemu
što je izvan njegovih očekivanja.
Želi iznenaditi sama sebe.
Želi da ispadne bolje nego što je on to zamislio.
I neće posustajati dok to ne postigne.
A nisu svi takvi.
Provela sam život u rock and rollu.
Cijeli sam život bila u bendovima.
A za frontmena je ključno,
povezati se sa svojim bendom...
CYNDI LAUPER GLAZBENICA
...da on dopire iz vas.
Adam je uzeo svu tjeskobu koja ga je tištala
i nadvladao je glazbom.
On ne voli dotjeranu glazbu.
Dotjerivanjem se pogoršava.
Svoje osjećaje
i instrumente trebate dovesti do toga
da nisu dotjerani. Da zvuči sirovo,
iako je 109. ponavljanje.
Moralo je zvučati stvarno.
Moralo je boljeti.
Htio sam da pjesma poput „Perfect Blue Buildings”
dočara kako je kada doživljavate slom.
Pa sam ga zapravo i doživio.
Adam stvara dojam nekakve brbljave intimnosti
jer dok ga slušate
kao da promatrate nekoga tko nešto nastoji shvatiti.
Kao da pišete dnevnik,
o unutarnjim previranjima.
Javlja se osjećaj iscjeljenja
koji dobijete od njega i možete ga s njim podijeliti,
ako prijeđete na tu valnu duljinu.
Počeo sam pisati pjesme kad sam imao oko 18.
To mi je dalo prostora da se izrazim
što mi je dotad nedostajalo.
Uvijek mi se činilo da sam prepun nečega.
Nisam to mogao izraziti
i nije se očitovalo na druge načine
tijekom moga djetinjstva.
To je poput mjesta na koje odem ispričati
što se sve nalazi u meni,
kao da ovdje živim, a to je mjesto na koje odem
gdje mogu izraziti sve što osjećam.
Znate, dio disocijativnog ponašanja
jest da živite na distanci od svega.
Svijet vam je često nalik na film koji gledate.
Tako da ste
distancirani od svog života.
Kad sam naučio pisati pjesme,
mogao sam izraziti mnogo toga,
a ne...
Jednoga jutra, imao sam 21, uzeo sam veliku čašu
i ispio cijelu tu čašu vode.
I pomislio sam: „Osjećam se zbilja čudno.
Osjećam se drukčije. Kao da sam...
Osjećam se kao da sam na tripu.”
I što se mene tiče, bio sam, sljedećih
godinu ili godinu i pol.
Bilo je užasno, 24 sata na dan,
svako bih se jutro probudio
i isprva bih se bojao otvoriti oči.
Htio sam da se završi, ali nije.
Samo bi se nastavljalo.
Tad sam počeo shvaćati
da nešto s mojom psihom zbilja nije u redu
jer ovo nema nikakve veze s drogama.
Samo mi se događa.
Tad mi je liječnik prvi put prepisao lijekove
jer nisam znao kako ću živjeti.
Bilo je zastrašujuće i nije prestajalo.
Dok smo snimali prvi album,
nazvao me moj menadžer i rekao:
„Van Morrison neće svirati
u Kući slavnih.
Primaju ga, ali neće doći.”
Robbie Robertson
tad je bio glazbeni direktor.
I Robbie je rekao: „Znam jedan bend
koji upravo snima album.
Bili bi savršeni.”
Rock and Roll Kuća slavnih načinjena je kako bi isključivala ljude.
Svake godine odluče koga će primiti,
a koga neće. Postoji hijerarhija.
Postoji način na koji možete ući
i na koji vas primaju.
Odjednom Robbie Robertson najavi:
„Dame i gospodo, neki likovi,”
i pojave se Counting Crows, a nitko ne zna tko su.
Sjećam se kad smo krenuli s nastupom,
ja sam imao neku bedastu kapu kao čarapu.
To je kapa kojoj je jedan kraj duži,
pa se na potiljku provuče
i poveže uzicom.
Ne znam zašto sam to imao na glavi, ali imao sam.
I odjenuo sam veliki, teški kaput.
Ja se potpuno uživim na pozornici.
Prvi put kad sam zapjevao: „Turn it up.”
Turn it up.
Zabacio sam glavu, a kapa mi se spustila
na potiljak, ali sam je uhvatio.
Bio sam dovoljno svjestan da stalno hvatam kapu,
ali nedovoljno svjestan da je ili nabijem na glavu,
ili je bacim.
I tako je cijelu tu pjesmu
migrirala po mojoj glavi u raznim smjerovima
naprijed pa natrag.
Stalno je padala i okretala se.
Ali super smo svirali, bilo je super.
Mislim da smo i danas jedini nepoznati bend
koji je svirao u Rock and roll Kući slavnih.
Samo sam jednog dana čuo
da Charlie izlazi iz svih svojih bendova
i svirat će u samo jednom bendu.
Pomislio sam: „To je suludo...
GITARIST
...zašto bi to učinio?”
Pogledao sam njihov nastup u Paradise Loungeu,
i kad sam čuo pjesme i Adama,
promatrao Adamov nastup, rekao sam:
„Charlie, ako ikada budete trebali drugu gitaru
volio bih svirati s vama.”
Odnio sam snimku kući preko vikenda
i puštao sam je u kući svojih roditelja,
a moja mama je doviknula iz kuhinje:
„Taj tip je cvilidreta!”
Tako je to počelo.
Evo nas. Master T se druška s Countin...
Countin... Counting Crowsima.
-Kako ste? Dobro? -Bok.
Dobro, dečki, predstavite se naciji.
Ja sam Charlie.
-Bok, nacijo. -Ja sam Adam.
Dobar dan, nacijo. Ovo je Dan.
-Dan, drago mi je. -Dobro.
Pričaj mi o dredovima. Otkad imaš dredove?
Oko godinu dana.
-Da? -Da.
Friški imidž.
Oduvijek mi je bilo teško pogledati se u ogledalo
i osjećati se kao da to nisam ja.
Bilo je situacija
kad mi je to smetalo,
ali nije dobro izgledalo.
Nisam se tako doživljavao.
Ono što sam vidio nisam bio ja.
Nije bilo u skladu s mojim osjećajima
vidjeti to lice u ogledalu.
Naprosto nije.
Ali kad sam stavio dredove, jest.
Kao da prvi put
zapravo prepoznajem sama sebe.
I proveo sam...
27, 28 godina živeći tako.
Kužite...
mislim da sam naučio biti ja.
Kako molim? Činilo se...
Meni se to činilo suludim.
Zašto bi to učinio, kužite?
Ali, Bože mili,
to je postao ogroman dio njegova identiteta
i u to je doba sjajno izgledao.
Ali šokiralo me to: „Ti se šališ?”
„To je smjer u kojem idemo? Okej.”
Kupio sam jedan od njegovih dredova na eBayu.
Posadio sam ga i nadam se da će mi izrasti novi Adam Duritz.
Dugo ga poznajem.
Upoznao sam ga prije 20 godina u parku Washington Square.
Mislio sam da je Ani DiFranco, pa sam ga počeo bariti.
KOMIČAR
Zašto ste me uopće pozvali?
Samo ću se sprdati s Counting Crowsima
sve vrijeme. Zar to zbilja želite?
Kad su Counting Crows debitirali, bio sam scenarist na MTV-u.
Radio sam na 1515 Broadway.
MTV je bio hit. Morali ste biti na MTV-u da biste bili uspješni.
MTV je određivao što je kul. MTV je određivao tko ste.
Možda ste se opredijelili za Yo! MTV Raps,
možda za Headbangers Ball,
a možda za 120 Minutes.
120 Minutes bio je indie emisija
koja se emitirala nedjeljom
od ponoći do dva ujutro.
Geffen je primio upit s MTV-a:
„Gdje je spot za Counting Crows?”
Geffen je pitao: „Za koju pjesmu?”
Ljudi s MTV-a su rekli:
„Koji je tebi kurac?
Kako misliš koju pjesmu? To je tvoj album.
Onaj hit, 'Mr. Jones', kužiš?”
O, okej, da, snimit ćemo ga.
Moji menadžeri su imali genijalnu zamisao.
Znate, ništa se ne objavljuje
između Božića i Nove godine.
Taj tjedan nema top listi, pa se tad ništa ne objavljuje.
Ni pjesme, ni albumi.
Ništa tad ne izlazi jer ne dospijeva na ljestvicu.
Njihova je zamisao bila da nitko ništa ne šalje
na MTV taj tjedan.
Pa, ako im predamo spot taj tjedan,
zacijelo će ga odmah ubaciti u 120 Minutes.
-Ja sam Charlie. -Ja sam Matt.
Ja sam Adam.
-A mi smo... -Da, mi smo...
-Counting Crows. -Da, jesmo.
Bio mi je uključen MTV i čula sam početni rif.
Rekla sam: „O, to je Adam. Ovo će biti Adam.”
Rock zvijezde ranih 90-ih naučile su me
što znači i kakav je osjećaj biti rock zvijezda.
I rekli su mi da je užasno.
Trent Reznor držao je mikrofon s obje ruke
i stavom: „Glava mi je tako teška od bremena
rock zvijezde.” To je Trent Reznor.
A „Mr. Jones” je ovakav.
On shvaća da će ga ono što želi
vjerojatno uništiti.
Mrak te pjesme smjesta je vidljiv,
a postaje još mračniji zbog skakutave izvedbe.
„Mr. Jones” govori o snovima o statusu rock zvijezde,
ali i o tome da neće sve ispasti onako
kako se nadate.
Mislim, kad ponavlja: „Kad me svi budu voljeli,
neću biti usamljen”
trebate znati da je to pogrešno,
i da se ne radi samo o snovima,
da se radi i o praznini koja je unutra.
Što ne obezvrjeđuje san.
San je sjajan, ali nema jednog rješenja za sve,
baš kao što biti rock zvijezda nije rješenje za sve.
Morate sami riješiti svoje probleme.
Igrom slučaja u nekom trenutku te jeseni
nastupali smo u Irving Plazi kao predgrupa Crackerima,
i imali smo sjajan koncert.
Natjerali su nas da se vratimo na bis
kao predgrupu, a to se ne događa.
Te je večeri u publici bila Marci Klein,
kći Calvina Kleina
koja je bila menadžer za Saturday Night Live.
Nazvali su nas i pitali
želimo li nastupiti u emisiji.
Rekli su: „Prvo 'Mr. Jones', pa potom 'Round Here',
ali moramo ih srezati.”
U emisiji Saturday Night Live budu dvije pjesme, a razlika u gledanosti
između jedne i druge je ogromna.
Zbilja sam htio svirati „Round Here”
i htio sam je odsvirati cijelu.
Mislio sam da je to ono po čemu će nas pamtiti.
„Mr. Jones” je sjajna pjesma,
ali slična je mnogim drugim pjesmama.
„Round Here” nije nalik ničemu.
Nisu se složili. Htjeli su da sviramo hit.
Na kraju su pristali.
DNEVNIK TURNEJE IZ 1994.
Mogli smo svirati „Round Here”,
pa potom „Mr. Jones”,
i možemo obje svirati u punom trajanju.
Odradite probu, a potom se druškate
i ne izlazite iz zgrade. Bio sam preuzbuđen,
nisam se mogao opustiti ni ikome pogledati u oči.
Nikad prije nismo bili na TV-u.
Svi su djelovali kao velike, slavne face.
Čim smo stigli rekli su: „Usput,
samo da znate, da bi raspored štimao,
morali smo premjestiti hrpu stvari
i prvo ćete svirati „Mr. Jones”,
a „Round Here” će biti druga pjesma.
I...
Morat ćete odrezati oko minutu
do minutu i pol od svake pjesme.
Dakle sve što smo se dogovorili
bacili su kroz prozor.
Ja sam rekao: „Ne, imamo dogovor.
Ovo ste nam obećali.”
Rekli su: „Ne možemo ništa.
Tako je to s TV emisijama.”
A ja sam rekao: „Ne.”
Adam je samo rekao: „Ne, nećemo to učiniti.”
I prijetio je da će otići.
Za to trebate imati muda s obzirom na to...
da bi ljudi ubili za nastup
na Saturday Night Liveu.
To je najveći trenutak naših života.
I moramo ga izvesti na pravi način.
Inače to ne želim raditi.
Ne mogu zamisliti da je itko mislio
da je dobra zamisao svađati se oko toga.
Podržavam Adama u ovome, ne krivim ga.
Ali radio je to tijekom godina
i pritom raspizdio mnoge ljude.
On je glavni u bendu i donosi odluke.
Ne savjetuje se ni s kime.
To je njegova stvar.
Jedan od razloga našeg dugog postojanja
taj je što svi to prihvaćamo. U redu je.
Ponekad nije u redu, ali uglavnom jest.
Dame i gospodo, Counting Crows.
Lako je izgubiti koncentraciju,
i iznenada proizvedete plonk,
a to ostaje i uvijek se iznova pušta.
Svi smo to znali.
Nismo ni razgovarali, samo smo znali.
Sve o čemu sam razmišljao bilo je:
„Idem raditi ono što zbilja dobro radim,
i neću se obazirati na kamere.”
Adam je naravno bio magnetičan,
i kad Adama stavite pred kameru
on odmah oživi.
Ta pjesma nosi toliku dramu, kad smo je svirali,
bio sam tako izgubljen. Nestao sam.
Pjesma je dosegla svoj vrhunac.
Bila je poput rakete.
Ima dio u kojem prijeđe
na potpuno drugu razinu na kraju.
Viknuo sam na njega na pozornici.
Vikao sam: „To, ožeži!”
Mislim da smo to odsvirali
najbolje što smo mogli.
I išlo je uživo na TV-u.
Smatrao sam da smo odsvirali
jebeno spektakularnu verziju te pjesme.
Marci Klein je bila na balkonu
s Garyjem dok smo svirali.
Pitala ga je: „To je tvoj bend?” On je rekao: „Da.”
Rekla je: „Stvarno su super.”
A on je rekao: „Da.”
„Tvoj frend, Adam...” „Da?”
„Jebena šupčina.”
Nikad više nismo nastupili u Saturday Night Live.
Nikad. Ali to nam je odredilo karijeru.
SLJEDEĆA POSTAJA LETTERMAN
Ovo je njihov debitantski album,
August and Everything After.
I reći ću vam nešto, ako nemate primjerak ovoga,
nešto nije u redu s vama.
Dva tjedna poslije Saturday Night Live
bili su prvi koncerti na kojima smo bili headlineri.
Tih nekoliko tjedana bili su najbolja turneja,
jer smo na pozornici mogli sve što smo željeli.
Cijelo je to razdoblje bilo suludo.
Slušate radio u kombiju u Sacramentu
i čujete nas.
A mi smo se razularili, kužite?
I samo smo grabili naprijed.
To je sjajno razdoblje naših života.
Kad smo postajali veliki bend.
Bilo je to suludo doba.
Lišeno stabilnosti, ali uzbudljivo.
Dijeliti pozornicu s Adamom bilo je zbilja uzbudljivo,
jer nikad nisam bio ni blizu
muziciranja s nekime poput Adama.
Neki ljudi imaju to nešto, neki nemaju.
Adam ga je imao.
Postajali smo sve veći i veći,
i evo nas kao predgrupe Rolling Stonesima.
Ne odrastate sanjajući da ćete biti predgrupa.
Sanjate da ćete postati glazbenik,
ili kantautor ili što god.
Mislim, moram ovo reći.
Ono što je Mick Jagger radio u dobi od 20 godina,
navelo me da se maknem od klavira
i budem pjevač. Da samo ustanem i pjevam.
August and Everything After izašao je 1993., dakle imao sam 17.
Bendovi za koje sam znao bili su Nirvana, Pearl Jam
i Soundgarden. Ukratko, grunge.
A ovo je imalo egzotičnu, pustinjsku,
otvorenu slobodu duha
koja je 17-godišnjaka poticala da se zapita
kako se dolazi do tog stanja?
Mislim da nismo shvaćali mnogo
o Adamovoj mučnoj svakodnevici i sličnom.
Meni je zvučalo kao slobodan duh u letu.
Omot tog albuma
August and Everything After mogu točno zamisliti.
Bio je dio tapiserije alternativnog rocka.
Smjesta je djelovao bitno i smjesta je bio golem.
Sumorni, knjiški tipovi tinejdžera koji pišete dnevnik,
ovo je za vas.
DNEVNIK S TURNEJE 1994.
Stigli smo u Europu kad je Rolling Stone odlučio
staviti nas na naslovnicu.
Bio sam vrlo sumnjičav i prema tome,
jer jasno je da morate dospjeti na naslovnicu Rolling Stonea,
nisam prestajao razmišljati kakav će mi život biti
nakon toga i koliko će se promijeniti.
Jer sam bio vrlo stidljiv.
Dobio sam zadatak da odem u Pariz
i napišem reportažu o njima kad je počeo njihov uzlet.
PISAC
Ali mislim da sam se zaljubio u taj album
tijekom noćnog leta za Pariz.
Nisam mogao spavati,
pa sam ga preslušavao, iznova i iznova.
I tad me taj album osvojio.
Postao sam rijetkost među rock kritičarima koji je volio Counting Crows
i još ih voli.
Teško je to ljudima danas dočarati,
ali novinski kiosci bili su posvuda,
a Rolling Stone je bio naprijed
i imali su cijelu policu s Rolling Stoneom.
I vaše je lice na svakom uglu,
svakom aerodromu, svakoj busnoj postaji...
Posvuda. Vaša anonimnost je gotova.
I nisam mogao ne misliti
o stvarnim posljedicama
pristajanja na to,
premda nije bilo načina da odbijete.
Cijelo to snimanje u Parizu bila je glupost.
Izgledao sam kao magarac. Bio sam tako jebeno tugaljiv.
Cijeli bend, svi su bili bijesni
jedni na druge, kišilo je,
vrijeme je bilo užasno
i slike nisu uspjele.
Bilo je grozno. Sve su crno-bijele,
a mi smo...
Mislim, to je rock and roll.
Crno-bijele fotke tugaljivih ljudi u teoriji su
točno ono što želite.
Na koncu, mi smo mračni i tužni ljudi.
Ali ovo je tako loše da je neiskoristivo.
Izgledaju kao vic o tugaljivosti.
Poput parodije benda.
Ja se sjećam da smo proveli fenomenalan dan
samo smo šetali Parizom,
a kad smo se vratili u hotel,
sjedili smo u foajeu
i mislim da je tad Adam dobio poziv.
Recepcionerka je pitala:
„Ima li ovdje neki Adam Duritz?
Možete li se javiti na telefon za goste?”
Bio je to Gary Gersh.
On je bio predsjednik Capitola,
i otišao je prije nego što smo završili s miksanjem albuma,
ali i dalje me smatrao mlađim bratom.
Njegov je drugi mlađi brat bio Kurt Cobain.
VIJESTI
Bok, Kurt Loder, s vijestima na MTV-u.
Frontmen Nirvane, Kurt Cobain,
iznimno nadaren pjevač, kantautor i gitarist,
pronađen je mrtav u Seattleu u petak ujutro.
Navodno se radilo o samoubojstvu.
Bio je to prijeloman i užasan trenutak
za njega više od ikog od nas,
jer je on zbilja poznavao Kurta.
Ja sam bio samo fan.
Viđao sam ga, ali nisam ga poznavao.
Jako se uzrujao kad je Kurt Cobain umro.
Mislim da ga je to izbezumilo.
Obojica smo imali identične probleme
ali ja se s tim nisam nosio dobro.
Zato je mnogo tih stvari bilo toliko strašno
jer sam znao... Nitko drugi nije znao,
ali znao sam da imam ozbiljnu psihičku bolest
i postojao je velik problem.
Na mnoštvu sam lijekova koji su za...
Ne mislim da sam bipolaran,
ali mi daju terapiju za bipolarnost
i bilo je zastrašujuće.
Nije imao problema s ovisnostima.
Nije mnogo pio, nije se drogirao.
Više sam se brinuo da će se samo predati.
Adam je nastojao kočiti
sve to uzbuđenje oko nas.
I nije se moglo zaustaviti.
Prvi je album bio hit.
Ne možete usporavati ako vas je publika željna.
Ali Adam je htio sve usporiti.
Uspjeh je postignut.
Mislite li da ćete dobiti vrijeme
koje vam je nužno da se razvijate svojim ritmom?
I imate li i sami strpljenja?
-Ne. -Ne?
Ne. Mislim da je već prekasno.
Dakle, tempo se ubrzao?
Da, tempo je odnedavna malo prebrz.
Za mene.
Hoćete li moći
uzeti predah kad se vratite u Ameriku?
-Ne. -Ne.
Kad smo se vratili iz Europe i sletjeli u New Orleans,
otišao sam onamo na festival
na sajmištu i okružila me rulja.
Nisam znao što se događa,
ali iznenada...
okružila me gomila ljudi,
a bio sam preko bare kad se sve dogodilo.
Nisam shvatio da je... sve doseglo tu razinu.
Ono...
Sad je to bilo poput manije.
Ali ono čudno što se zbilo tog ljeta
bila je promjena od sviranja indie rock koncerata
do sviranja koncerata na kojima je pomama
i svi žele čuti samo „Mr. Jones”.
Mislim da je to možda bilo u Greek Theatreu.
Rekao je: „Dođi sa mnom na binu.”
POZORNICA
Izašli smo, svjetla su se ugasila,
a taj zvuk...
Glumila sam na pozornici cijeli odrasli život,
ali ne pred toliko ljudi
i ne s takvim osjećajem kad izađete.
Kao da vas je udario val.
Ne mogu to ni opisati.
Zvuk me toliko preplavio
i taj osjećaj iščekivanja
sve to kao da juri na vas.
I rekla sam: „Zato se on...
toliko muči.”
Počeo sam slušati August and Everything After.
GLAVNI TRENER GOLDEN STATE WARRIORSA
Bio je to automatski,
čim sam ga čuo, moj omiljeni album.
Živio sam u San Franciscu
pa smo postali bliski prijatelji.
Ali mislim da Adam i ja imamo sličnu narav,
da smo zapravo više tihi i sramežljivi,
ali radimo nešto gdje
nastupamo pred tisućama ljudi.
Teško je to prihvatiti
kad vas ljudi počnu prepoznavati.
S jedne vam strane jako laska.
S druge strane... Volite svoju privatnost
i osjećate se nesigurno u svojoj koži.
Kad to trebate prihvaćati dok vam se događa uzlet
i nositi se s teretom slave, čudan je osjećaj.
Ja sam frontmen Chainsaw Kittensa.
Poznavao sam ga,
jer ga u tom trenutku niste mogli ne poznavati.
Zaista sam imao priliku vidjeti
koliko ih se previše gura.
Dok bismo šetali
neka bi nepoznata osoba prišla
i rekla: „Ti si onaj tip.”
A nije pojma imala kako se zove bend
ili tko je on, ali bio je onaj tip
kojeg je vidjela na televiziji.
Nekoliko ulica dalje od našeg hotela bilo je kino.
Sjeo sam u dvoranu i nikoga nije bilo.
Otvorila su se vrata iza mene.
Tip je prišao mjestu gdje ja sjedim
i potom sjeo točno do mene i rekao:
„Hej, stari, ti si onaj tip iz Counting Crowsa?”
A ja sam rekao: „Jesam.”
A on će: „Smeta ti ako sjednem ovdje?”
Odgovorio sam mu da samo želim
uživati u slobodnom danu.
Samo mi treba malo vremena za mene.
„Okej, stari.” Ustao je i otišao.
Oko pola sata potom, ponovno su se otvorila vrata.
Netko mi je prilazio prolazom.
Rekao sam: „Stari, daj me jebeno pusti.”
Nije bio on.
Samo tip koji radi za pultom
Rekao je: „Ne znam što se zbiva,
ali netko u predvorju
na telefonu je zadnjih 30 ili 40 minuta
i zove sve koga zna govoreći im da ste tu
i trenutno je ispred jedno 200 ljudi.”
Pitao sam ga zajebava li me.
A on veli: „Ako se želite iskrasti,
dolje je izlaz.”
Izašao sam onuda, šuljajući se nekom uličicom
i počeo hodati ulicom,
kad sam čuo kako je netko viknuo, pa sam morao potrčati.
Gomila ljudi
ganjala me do našeg hotela.
To me izbezumilo.
To vam je kao da se jednoga jutra probudite na Marsu.
Trebalo bi vam vremena da se naviknete na gravitaciju.
Slušao bih ga kako se jada
i govorio mu: „Pa uspješan si.
U čemu je problem?” Jednom sam se našao s njim na ručku.
Sjedili smo za stolom, on, ja
i još nekoliko prijatelja.
Prišla nam je šestogodišnja curica i rekla:
„Oprostite, mogu li dobiti autogram?”
I htio je uzeti to što je ona držala,
kad odjednom njezina mama iskoči
iz grma i gurne malu.
„Ajme, ja sam veliki fan, mogu li se fotkati s tobom?”
Mislio sam: „O, Bože.”
Tad sam shvatio:
„Izgleda da je ovo veći problem
nego što sam mislio.”
Na početku je s tim dredovima
bio lako prepoznatljiv.
Spot za „Mr. Jones” bio je golemi hit zbog čega je postao
osoba koja je super slavna.
Nikamo nije mogao otići,
a da ga netko ne prepozna.
Mislim da je naše iskustvo bilo potpuno drukčije.
Ja sam trener u dječjoj ligi i član sam nekog benda.
Nisam... I dalje nisam slavan.
Samo sam u slavnom bendu, kužite?
Dakle, uz borbu s teretom slave,
tu su i tri godine života na putu,
znate, kad dođete od nula do tri godine,
za sve nas je to velika promjena.
On je čvrsto odlučio
da nećemo biti samo neki bend s radija.
Bit ćemo bend koji možete gledati uživo.
Ali kad ste tri godine neprestano na turneji,
znate... nešto vam se dogodi s glavom.
Putovanje je izazov stvarnosti.
Više ne možete odrediti što je stvarno.
Svi su na cesti malo odvojeni od stvarnosti,
jer ne znate gdje ste.
Ne znate koji je dan.
Budite se svaki dan u drugom krevetu,
kao da ste na drugom planetu.
I shvatite da su vam sva sjećanja
potpuno nepovezana. Događaji otprije mjesec dana
kao da su se zbili nekidan.
A ono što se zbilo
nekidan kao da je bilo...
Kad je to bilo? Tjednima prije.
Jer ste potpuno zbrkani.
Život vam je lišen konstante
izuzev nastupa koji vas tjeraju dalje.
Dakle, teško je živjeti na putu.
To je bilo razdoblje kad su ljudi
tražili samo hitove,
a ti ljudi nisu bili čak ni glazbeni fanovi.
Htjeli su da im radio svira na koncertu.
Mislim da kad idete na koncert
želite čuti pjesmu
onako kako je čujete u svojoj glavi.
Znate, želite da hitove odsviraju
točno onako kakvi su, točno kakvima ih volite.
Adam Duritz tako ne radi.
Ismijavao me.
„Pantera Sarah” isprva je bila uvreda...
BIVŠA PROMOTORICA KLUBA
...i poruga ljubavi prema metalu.
Ne sjećam se.
Mislio sam da sam je ja tako nazvao.
Adam je rekao: „O, Pantera.”
Rekla sam: „Da, volim Panteru.”
A on će: „Voliš heavy metal?”
Odgovorila sam: „Oni barem imaju sjajan nastup.
Što se za vas ne može reći.”
Nisam to znao. Ne sjećam se toga.
„Gledala sam vas u Milwaukeeju, i izašla nakon četiri pjesme.”
To je prvo što sam Adamu rekla kad sam ga upoznala.
Pitao je: „Što?”
Rekla sam mu: „U Eagles Ballroomu, bili ste pušiona.
Djevojka i ja izašle smo prije kraja.”
A on je rekao: „Sjećam se tog koncerta.”
To je bilo ljeta kad sam...
Svake večeri bih na pozornicu
izašao ljut.
Publika je bila grozna prema našim predgrupama.
Mislim, jebeno užasna.
Zanimali smo ih samo mi i „Mr. .Jones”.
Izviždali su ostale su bendove.
Među kojima je bilo i mojih prijatelja,
dok su mi drugi bili uzori, kao što je slučaj s Alexom.
Predgrupa mu je bio neki Alex Chilton.
ALEX CHILTON U CLEVELANDU
Nitko nije za njega čuo.
Publika je u Milwaukeeju nemilosrdna.
Kad je Adam izašao, bio je bijesan.
Prijatelja su mu upravo izviždali.
Bio je ljut zbog takvog odnosa.
Samo sam pogledala djevojku
nakon nekoliko pjesama koje je tako razjaren otpjevao
i rekla: „Ne želim da mi ovo uništi ljubav
prema glazbi Counting Crowsa. Idemo.”
To iskustvo ljetne turneje
zbilja mi je smanjilo volju za sviranjem.
I doživio sam manji slom.
Morali smo otkazati nekoliko koncerata pri kraju turneje.
Bio je vrlo osjetljiv. Ni na koji način
nije bio spreman za to što se dogodilo.
MENADŽER TURNEJE
A dogodilo se dizanje u nebesa
i mnogo pljuvanja u isti mah.
Ne poznajem nijednog čovjeka koji to može izdržati.
Došlo je do otpora.
Mislim, čudno je to što su prvih četiri
ili pet mjeseci kritike bile nevjerojatne.
Svi su kritičari govorili:
„Otkrio sam ovaj bend i fantastičan je.”
Ali to se ubrzo prometnulo u nešto drugo.
Counting Crows nisu bili omiljeni
u San Franciscu.
San Francisco je vrlo nezgodan grad, kužite?
Provincijski nabrijan da bude kul.
A u ono ste doba bili kul, ako ste zvučali kao The Stooges
ili Butthole Surfers ili nešto takvo.
A sve što je imalo prizvuk komercijalnosti
ili kad netko ima sluha, nije bilo kul, stari.
Zato, kad su Counting Crows postali popularni,
u San Franciscu su ih zamrzili.
Neki lik mi je prišao i rekao: „Stari, baš si sretnik.”
I zahvalio sam mu. A on će: „Ne, mislim
sretnik si jer se vi katastrofalni.
A imali ste toliko uspjeha,
dok bolji bendovi nisu.
Mislim... Zar se ne osjećaš čudno
što si tako loš, a tako slavan?”
Pitao sam se: „Čovječe,
tko bi prišao potpunom neznancu
i rekao mu to?”
Da, bude napada.
Čujte, ljudi su me gađali kamenjem
zbog moje odjeće.
Ljudi su mi govorili da dam otkaz,
slali mi mailove.
Kako je on došao do moje adrese e-pošte?
To je dio svega.
I nekako morate prihvatiti
da je kritika dio života koji vodite.
Imamo kuću u sjevernom Berkeleyu.
Činilo mi se da je svake večeri
tulum u našoj ulici.
Kao da se pretvorila u jedan veliki party.
A onda sam shvatio da to nije tulum
u našoj ulici, nego neki klinci
koji su kampirali na našem travnjaku.
Naprosto su se naselili na naš travnjak,
i tu su živjeli.
Pa su nas svakodnevno mogli gledati kroz prozore.
I upirali su u nas na prozoru.
To mi je izazvalo panične napade.
Jer nisam mogao ništa. Nisam znao kamo ću otići.
Kamo god da odem, ovo je problem.
Počnete se povlačiti od svih
kad vam ljudi na taj način prilaze.
Bio sam na dobrom putu da postanem pustinjak.
Jednog sam dana dobio poziv. Sol Jenco
i Johnny Depp zvali su me iz Viper Rooma.
SUVLASNICI, THE VIPER ROOM
I pitali su me kako sam.
Rekao sam: „Okej sam.”
Pitali su me što je bilo.
Jer vjerojatno je bilo dosta očito,
pa sam im rekao. Rekli su da pričekam.
Nešto su se domunđavali
i ostavili me na čekanju.
Pa su rekli: „Gle,
uzeli smo ti sobu u hotelu Bel Age,
a to je hotel odmah iza Vipera.
Uzeli smo ti sjedalo na letu u sedam
od Oaklanda do Burbanka. Večeras imamo tulum.
Za 21. rođendan Kate Moss.
Samo dođi ovamo, jer moraš otići otamo.
Moraš otići smjesta.
Pa sam otišao.
Te prve večeri na zabavi Kate Moss,
na vrhuncu popularnosti supermodela,
baš je svaka od njih bila u toj prostoriji
što je bio čudan prizor.
Kao kad šetate kroz muzej umjetnosti
i nakon što vidite sliku Američka gotika,
uspnete se stubama do odmorišta
na kojem su Oblaci Georgie O'Keeffe. Ta se slavna slika
najednom nađe pred vašim očima.
Banete na taj tulum
nakon užasnog tjedna kod kuće,
a ondje je Elle MacPherson i svi drugi slavni modeli
koji uopće postoje.
Da, usput, upoznaj Williama Burroughsa.
Ovo je Tom Petty, a ovo Billy Gibbons.
Jer su svi okupljeni u ovoj prostoriji
u klubu koji su napravili Johnny i Sal.
L. A. je bio poput pravog utočišta.
Meni je djelovao kao prava čarolija.
Cijeli grad prepun sanjara.
Bez obzira na to jesu li snovi
praznoglavi ili umni, umjetnički ili banalni.
Nisu htjeli raditi sve što i drugi.
I htjeli su nešto ostvariti sami.
Znate, plesači, kipari, slikari, modeli,
glumci, pisci, redatelji, glazbenici.
Christina Applegate kupila mi je Nikonov fotić za Božić
jedne godine, mislim '93. ili '94.
Pa sam samo fotkala
premda niste smjeli imati fotić u Viper Roomu.
Nije bilo interneta i mobitela...
BIVŠA MENADŽERICA, THE VIPER ROOM
...a ja sam menadžerica,
pa sam smjela unijeti svoj Nikon u bar,
tako da imam gomilu fotki.
Uvijek sam imao mali Olympus Stylus
taman za stražnji džep.
FOTOGRAF
I nije to bila neka velika ideja,
samo sam znao da su mi frendovi jebeno kul.
I nisam to želio zaboraviti.
Bila sam Instagram prije Instagrama.
Jer fotkala bih, otišla u 20...
Na Sunsetu je bila izrada fotki za 23 minute.
Tim sam ljudima napravila dobar posao.
Obično bih uzimala duplikate
ili triplikate izrađenih fotki.
jer bih ljudima davala primjerke onih
na kojima su često bili,
pa bih ih stavljala u foto album
i donosila ih na sljedeću večer
koju sam vodila,
pa bi ih razgledavali po klubu.
Bila sam jedina... izuzev Randalla tu i tamo.
Ponekad bih dopustila Randallu da fotka,
jer sam znala da ih on neće
prodati tabloidima.
Kad sam bio s Adamom,
bio sam ondje jedini s fotićem.
Da nisam slikao,
ostalo bi samo u našem sjećanju.
I zato mislim da su te fotke posebne.
Uvijek kažem da je to bilo posljednje dobro vrijeme,
zbog ljepote toga...
da ste se mogli skriti.
Živjela sam u jednoj od kuća Christine Applegate
a kanila je izdati jednu od ostalih kuća.
Pa sam rekla Adamu:
„Lega, Christina iznajmljuje kuću.”
Sjećam se da smo prilazili kanjonom Laurel i rekla sam mu:
„Upamti ovu vožnju jer će to odsad biti
tvoj put kući.”
I sljedeće što sam čuo jest da se preselio u zabranjeni L. A.,
odakle dolaze sve loše stvari.
Sva kuruza dolazi iz L. A.-a.
Ako ste odrasli na području Zaljeva,
pogotovu u Berkeleyju mislili ste:
„Bože, tamo je izvor sveg dreka.”
Naravno, svi koji to misle
nikad nisu bili u L. A.-u, ali nema veze.
Izuzev Randalla, jedini ljudi koje sam u L. A.-u znao
radili su u Viper Roomu.
Poznavao sam Sala, upoznao sam Johnnyja,
Shannon i nekolicinu onih koji su...
Bili su jedini ljudi koje sam poznavao
i zato sam se stalno motao ondje.
Znam da se mnogi ne bi složili sa mnom,
ali imao je nešto malo poput Kafića uzdravlje,
tu vibru maloga bara, jer su ondje bili veliki koncerti.
Naravno, Smashing Pumpkins ili Oasis, ili tkogod,
ali ljudi koji su dolazili pet, šest noći tjedno
bili su poput obitelji.
Kao da je bila sigurnosna mreža oko ljudi
koji su onamo dolazili, uključujući i Adama.
Shannon je rekla: „Hej, moram na zahod.
Znaš raditi s blagajnom?”
A ja sam rekao: „Naravno.”
Pitala me mogu li preuzeti?
Pa sam radio za šankom i na blagajni,
i onda svakodnevno.
To je jedino mjesto gdje mi je bilo ugodno.
Naučila sam ga radu za šankom,
i to mu je tako dobro išlo, a rekao bi:
„Napojnice nisu za mene nego za nju.”
On je mogao upoznavati cure i ljude,
a ja sam mogla partijati s frendovima,
i zarađivati hrpu love. Osim toga, mislim
da je mogao razgovarati s ljudima i ne čuti
„Tip iz Counting Crowsa mi baca spiku.”
Bilo je to: „ Što ćeš popiti?
Rum i kolu? Okej. Osam dolara.”
Mogao je razgovarati s ljudima
i ne biti u onoj ulozi.
Sjećam se da sam čuo:
„Čovječe, onaj tip izgleda baš kao tip iz Counting Crowsa.”
Kužite, jer ljudi ne bi pomislili
da im tip s naslovnice Rolling Stonea
dodaje pivo.
Uzeli smo dugačak odmor.
Sjećam se da sam nazvao Adama iz San Francisca i pitao ga
želi li da se nađemo i pišemo?
Možemo se naći i pisati.
Odgovorio je: „Trenutačno nisam u bendu.”
Znali smo da se bori sa svime.
Zapravo smo se pitali hoćemo li izdati
drugi album,
jer se činilo kao da je spreman otići.
Po glavi mi se stalno vrtjelo pitanje:
„Je li bolje što smo došli dovde,
pa će sad sve završiti,
ili bi bilo bolje da uopće nismo došli dovde
i da ne znamo kako je to. Kužite?
Ne znam je li istina,
ali pročitao sam da je Adam otišao raditi u bar
nakon prvog albuma,
i uvijek se toga držim na svoj način.
Nakon svega što napravimo,
pokušam učiniti nešto takvo.
Vidim da se nastoji spustiti na zemlju.
A za mene to znači da se nastoji sjetiti:
da mora raditi i normalne ljudske stvari
kako bi mogao pjevati o onome kroz što prolaze drugi ljudi.
To me zbilja nadahnulo. Je li istina?
Istina je.
Radio je za šankom u Viper Roomu.
Okej. Dobro, Viper Room.
Možda te ne spusti na zemlju
kao čekaonica u zračnoj luci u Des Moinesu.
Nikad nisam znao...
Zapravo i dalje ne znam prići i početi razgovor s ljudima.
Ali to nije bilo važno, jer u L. A.-u oni bi prilazili i pričali sa mnom.
I nisu bili samo fanovi.
Zapravo, ponašali su se normalno
jer su svi bili poznati.
I premda sam slavan, koga briga?
Eno Jacka Nicholsona. Koga briga za tebe?
Jedne večeri jeo sam meksičku hranu s Allenom Ginsbergom.
Zajedno smo gledali Adama Anta.
Mislim, što ti više treba?
A onda kad sam se malo oporavio,
jer mi je trebalo vremena za oporavak,
bilo je čarobno.
I otkrio sam svijet o kojem sam mogao pisati
koji me je zadivio.
Jedva sam čekao započeti s novim albumom.
Živio sam potpuno drukčijim životom
te godine, nego ikad prije.
Bio sam na turneji.
Obišao sam svijet.
Bio sam rock zvijezda. Pa sam se preselio u Hollywood.
Upoznao sam sve te jako kul ljude.
I htio sam o tome pisati.
I mislio sam...
Napisat ću najbolji
rock and roll album.
Ne mogu zamisliti kakav je pritisak
kad ste nepoznat bend, pa rasprodate sedam milijuna kopija
svog prvog albuma, a da se niste ni trudili.
Ne znate da ćete to uspjeti, kužite?
Onda to izvedete, a svi traže
da to ponovite.
Ovaj put unajmili smo starinsku, edvardijansku vilu iz 1930-ih
gore u brdima kod parka Griffith.
Koja je razlika kad se preselite ovamo?
Dobijete drukčiji zvuk u svemu?
Mogli smo svi ući u jednu sobu. Ima jeke.
Mislili smo da će nam živost te sobe pomoći.
Nisam siguran je li pomoglo,
ali dobili smo jedinstven zvuk.
Zvuči li dobro ili ne, ne znam.
-Ali... zvučat će jedinstveno. -Dobro.
Ulazilo se kroz velika vrata,
a velike stube vodile su ravno gore.
Klasično stubište.
A cijeli dnevni boravak zdesna
postao je mjesto gdje je bend svirao,
glazbena soba.
Otišao sam u nabavku i kupio sve.
Žice za mikrofone i mikrofone i kazetofone
i slušalice. Suludu količinu stvari.
Ovo je moja prijateljica, Jane Pratt.
Bila je urednica časopisa Sassy
jer je i sama vrlo drska.
To je bilo između časopisa Sassy i Jane...
OSNIVAČICA / UREDNICA ČASOPISA
...i dosta sam radila za TV.
-Ovo je bio klavir Jima Morrisona. -Zezaš.
Jest.
Gazda ga je ostavio u kući.
Poznavala sam bend
jer sam kasno u noći dolazila do Adama
kad nije mogao spavati, pa bismo pili pivo
i gledali TV.
Zvuči kao teško sranje.
Treba tako zvučati, pa i zvuči.
-Jako dobro. -Da.
Počeli smo tražiti producente.
Imao sam zamisao o drukčijoj vrsti dojma,
i odmah sam se sjetio Gila Nortona.
Želiš li da nastavimo prolaziti refren,
ili ćeš ostaviti ovako kako jest?
Radio je s Pixiesima na Doolittleu,
koji je fenomenalan album.
Nakana nam je bila da bude rokerskiji.
Izuzev Tonyja Berga
svi s kojima smo razgovarali
u toj diskografskoj kući
htjeli su novi August and Everything After,
a mi smo otišli u posve drugom smjeru.
Ne želim nastavak albuma August and Everything After.
Tony?
Mislim da Adam snimanje albuma smatra
prilikom da se izrazi.
BIVŠI DIREKTOR A&R GEFFEN
Često je to nešto što ne može izraziti.
To je osjećaj u želucu.
I znate što? Tako to treba biti.
U tome i jest jebena poanta.
Kad krenu orgulje, kreni i ti.
Solo?
Da, kad krenu orgulje, kreni i ti.
Pa... Vidjet ćemo tko će pobijediti.
Adam je htio da drugi album
bude malo teži
i htio je imati glavnog gitaristu
jer biti izložen potpuno sam
bez ičega s čime će se izmjenjivati
za pjevača poput njega
vjerojatno je bilo više nego što je htio.
Previše je to pažnje.
A već dobivate svu pažnju.
Dobro je imati nekoga tko će je odvući.
Živio sam gore na sjeveru
i boravio kod frenda iz srednje.
Upravo smo gledali suđenje O. J.-u,
i taj tip me ispitivao
bez prestanka.
Bili smo na turneji tri godine,
i osjećao sam da se moram izgubiti odatle.
Adam me pozvao da dođem.
-Je li Dave ovdje? -Jest.
-Da. -Dave je ovdje. A Dan?
Jest.
-Charlie? -Svi su ovdje.
-Da. -Matt?
-Kaži. -Uzmi bas.
Gdje je Charlie?
-Ej! -Idemo.
Nikad prije nisam bio u studiju.
Radio sam jednokratna snimanja s frendovima
i snimanja u dnevnom boravku.
Bio mi je to prvi album, i tu je
taj album koji će svi slušati, naravno.
Tako da sam nastojao ne raditi sranja
i odraditi što treba.
Jebi se, Hollywoode!
Ritam gitara Davea Brysona
na neki je način istaknuta
na prvom albumu.
Dok na drugom albumu čujete i Dana i Immyja.
A Charlie je stalno prisutan
i vješto ublažava stvari.
Obično se događalo to da Adam dođe
s gotovom pjesmom, pa bend na njoj mnogo radi.
Onda Adam dođe na kraju dana
ili sljedećeg dana i kaže nam
da smo užasni glazbenici
i da se manimo glazbe.
Onda poradimo na pjesmi, pa nas napokon zavoli.
Najvažnije je navesti Adama da nas zavoli.
O, najurit će te.
Najurit će me. Gotovo. Više nisam u bendu.
Kad upoznate bilo kojeg pravog umjetnika,
upoznat ćete nekoga tko želi provocirati
želi izazvati slušatelja
ili ljude koji imaju autoritet.
Mislim da Adam to vrlo dobro radi.
Radi to na umjetnički način.
Nije grubo, nego izražajno.
„Catapult” otvara album scenom
u kojoj sam vrišteći izbačen u stratosferu
i onda sam tresnuo na tlo
i ne znam kako... moram shvatiti
kako se nositi s tim.
Album Recovering the Satellites
govori o tome kako se ustati
nakon što tresneš s neba.
Adam i ja živjeli smo nekakvim čudnim...
PISAC
...isprepletenim životom. Rezultat je bio taj
da je hodao s jednom i pol glumicom iz Prijatelja,
a ja sam napisao dvije knjige o Prijateljima
i prvu reportažu
o Prijateljima u Rolling Stoneu.
NAPISAO DAVID WILD
Adam je donekle naočit tip.
Ima tu neku vibru ogra,
ali... ako tip može napisati takve pjesme...
Vjerojatno bih hodao s njim da sam glumica.
Kad sam upoznao Jennifer Aniston
moji su prijatelji lagali meni, a njezini su lagali njoj.
Oboma su rekli da se sviđamo onom drugom.
Nisam ništa znao o njoj.
Bio sam zauzet kad je išla serija.
Četvrtkom navečer u osam sati
ne gledam TV, ja sam na bini.
Bilo je ludo što je to bio epicentar
slave i projekcije u 90-ima.
Svi tipovi koje sam znao pitali su me u prvoj sezoni Prijatelja
kad sam pisao o seriji,
je li Jennifer Aniston slobodna?
Mislili su da imaju šanse jer TV zvijezde
imaju tu vrijednost.
Ulaze vam u dom pa mislite:
„Ona je baš poput moje prijateljice.”
Kad smo se pripremali za snimanja,
imali smo koncerte u The Viper Roomu
i radili bismo na materijalu.
Jen bi došla na koncert. Bila je tako kul,
pametna, duhovita i lijepa.
Očarala me. I navodno joj se sviđam.
I eto ga kako hoda s glumicama
s kojima svaki rock kritičar želi biti u vezi.
Onda je još zakoračio u suvremeni
svijet slave u trenutku njegova uzleta.
To je bilo baš u onom trenutku
kad se Rolling Stone nadmetao
sa časopisom Us i svijetom pop-zvijezda.
I sve je razbjesnio.
Sjećam se da sam jednom bio ovdje s Jen i Adamom,
pa smo otišli.
Adam je parkirao svoj auto s druge strane ulice,
gomila paparazza i kamera
koja je nahrupila bila je zastrašujuća.
Niste mogli vidjeti Kurta Cobaina kako ulazi
u postavu Sabrine male vještice
i hoda s glumicama.
I mislim da je zato dobio minuse
od kulta koji je određivao
što je u trendu i alternativno.
To se zapravo nikoga ne tiče.
Za svih tih godina
kad sam provodila mnogo vremena s Adamom,
bio je istinski zaljubljen možda četiri ili pet puta.
Vrlo se brzo zaljubljivao.
GLUMICA
Moja su sjećanja na Adama oko 98 posto platonska,
možda 98,6.
Bilo bi mu bolje da nije bio s nekima od tih djevojaka.
Ja bih neke od njih
rado skinula s tog popisa.
Evo večerašnje set-liste.
Kad smo snimali drugi album,
Recovering the Satellites, hodao je s Courtney Cox.
Ona se družila s nama,
bila je s nama u busu.
Lakirala mi je nokte.
Znate, često se spominje
na tom albumu. Ona je „Monkey”.
Ona je djevojka koju vidi s druge strane bolničke sobe
u pjesmi „Long December”.
Taj album snažno je povezan s tom vezom.
Mislim da ta veza nije bila najzdravija
jer tada ni Adam nije bio
baš najzdraviji.
Veza s Courtney bila mi je najduža,
premda zapravo nisam znao
jesmo li zajedno većinu vremena.
Bili smo vrlo različiti ljudi.
I bilo je zajedničkih trenutaka
kad nam je bilo prekrasno.
I trenutaka kad nam je bilo jako teško.
Naprosto nismo bili na istoj valnoj duljini.
Kužim. Teško je oduprijeti se kušnjama slave,
ali ona može biti prilično destruktivna.
Mislim da je shvatio
u nekom trenutku da postaje
ili bi barem mogao postati klišej.
Držite privatnost za sebe.
A javnom se osobom koristite za rad.
To vam pomaže pri zaštiti
od stvari koje vas mogu povrijediti
ili su jako osobne.
VH1 Storytellers bila je mlađa sestra
i ekvivalent MTV Unpluggeda.
Ta se emisija razlikovala utoliko što je pripovjedač
trebao objasniti o čemu se u pjesmi radi.
Ponekad ovakve pjesme mogu djelovati banalno.
Čini se da svatko s uspješnim albumom
napiše pjesmu o tome kako mu je teško
i vjerujem da je dosta teško
navesti ljude da se poistovjete s tim,
jer ono: „O, da, slavan je, ne bih mu bio u koži.”
Ali to je čudno, znate? Odjednom se
cijeli svijet promijeni.
Drukčije vas se gleda i odnosi prema vama.
Ja sam se privikao, ali postojao je period
kad mi je bilo zbilja teško.
Nastojali smo smisliti potpuno nove verzije
svih tih pjesama.
Uzmimo pjesmu poput Have You Seen Me Lately?
Na albumu je ona dosta žestoka.
Prevladava gitara, a klavir radi...
i jednostavno je...
Ali kad dekonstruirate tu pjesmu i ogolite njezine riječi,
dobijete temelje
i čitav razlog za postojanje te pjesme.
Ne možete se osloniti na treštanje električne gitare
koje odvraća pozornost od toga da se tu radi
o utučenosti, o tome kako se osjećate kao rock zvijezda
u ovom trenutku.
„Have You Seen Me Lately?” naprosto je bijesna.
Tada sam prvi put u životu
iskusio kako je to
kad postojiš na više od jednog mjesta.
Zato što živite svoj život
i u isti mah tu imaginarnu verziju
koju ljudi imaju u svojim glavama.
A živite i na radiju.
U pjesmi „Have You Seen Me Lately?” progovaram o
odnosu prema slavi,
odnosu drugih ljudi
prema vašoj slavi i gnušanju prema svemu tome.
I što sad mislite o meni?
Sad kad sam vam rekao da odjebete, što mislite o meni?
Zanima me možete li mi reći nešto,
bilo što, makar jednu stvar
koje se sjećate o meni i jeste li me odnedavna vidjeli
jer više nisam ta osoba.
Ta je pjesma ostvarenje
predviđanja, mračnog predviđanja iz „Mr. Jonesa”.
Ono je predviđanje, a ovo je kulminacija.
Da, postao sam slavan. I, da, nije mi se svidjelo.
Da, više ne znam tko sam.
Razumijete, ne znam tko sam,
a ne znate ni vi.
Mislite da znate.
Viđate me na naslovnicama časopisa.
Viđate me na MTV-u.
Viđate me s ovom ili onom glumicom.
I mislite da znate tko sam, ali ne znate.
Recite mi makar jednu stvar
koje se sjećate o meni.
Naš se novi album zove Recovering the Satellites
i izlazi 15. listopada.
Ovo čujete prije ikoga drugog.
Ova pjesma se zove „Walkaways”.
Bio sam jako uzbuđen zbog toga.
Znate, već smo imali nekakav uvod.
Nismo potpuni anonimusi.
Izdali smo jedan od najvećih albuma
na svijetu u posljednje tri godine.
Svi će slušati ono što sljedeće izdamo.
Dakle, ako bude sjajno, super.
Plašili smo se opskurnosti,
a ne neprihvaćanja.
Nisam se brinuo hoće li se ljudima svidjeti.
Vjerovao sam da opet snimamo sjajan album.
Na koncu i jesmo.
August je prodan u mnogo primjeraka.
Trenutačno ne znam u koliko,
šest ili sedam milijuna. I rekao sam,
svi će se albumi prodavati u sedam milijuna.
Ono, naravno.
Satellite će se prodati u sedam...
u još više primjeraka. Ali nije.
CD COUNTING CROWSA JE SOLIDAN ALI SAMODOPADAN
U trenutku kad je izdan, nitko ga nije doživljavao.
Ili su ga odbacivali jer im se nije svidio.
On je genijalan umjetnik i osjetljiv je.
Izvana djeluje čvrsto,
ali morate s njim biti pažljivi
jer je zbilja dobar kantautor
i sjajan pjevač.
Ako mu kažete da je pušiona u svom časopisu
to će ga pogoditi.
KAKO JE USPJEH ISKVARIO ADAMA DURITZA
Hvala i laku noć. Pazite na sebe.
Znao me uhvatiti očaj na cesti.
Osvrti koji bi izašli bili su loši.
Zapravo, nisu bili čak ni loši,
nego se uopće nisu doticali nas.
U osvrtima su pisali o ljudima s kojima ste hodali
i nisu imali nikakve veze s glazbom.
Adam je upijao te kritike. Bio je osjetljiv.
On je osjetljiv tip.
Recovering the Satellites bio je dvostruko platinast,
oko dva milijuna prodanih primjeraka,
što je daleko od uspjeha August and Everything After.
Ali kad 1996. prodate
dva milijuna primjeraka drugog albuma...
BROJENJE JADA
...unatoč negativnosti
usred ozračja
u kojem ste svima postali omraženi
zato što ste previše uspješni.
OPLAKIVANJEM USPJEHA DO DOBRE ZARADE
To je gotovo impresivnije
nego prodaja sedam milijuna primjeraka
iz potpune anonimnosti.
Prema nekima Recovering the Satellites,
kao drugi album, pati od prokletstva drugoga,
premda je sjajan album
i zapravo vrlo uspješan.
To je sjajan album.
Ali tad me potpuno slomio.
Toliko sam se trudio oko tog albuma.
Djelomično je razlog bio i taj da tad nisam bio zdrav.
Imao sam psihičkih problema.
Mislio sam da nam je ovo posljednji album.
Gubim bitku s ovim što god mi se događa
i sve mi ide nizbrdo.
Trebale su mu godine
da shvati svoju dijagnozu.
Iskreno, ja sam smatrao da
ako treba otkazati koncert...
to će biti loše za biznis,
ali ako mu pomogne da izgura
ostatak turneje, ja se slažem.
Ako trebamo otkazati ostatak turneje,
jer se ne može s tim nositi, shvaćam.
Uzmi si vremena, shvati što želiš.
Nije nam bilo jasno kako mu možemo pomoći, znate...
kad bi postalo strašno, jer ponekad jest.
Liječnik mu je rekao da mora na odvikavanje
od onoga na čemu je bio.
Lijekova koji su mu prepisani.
A on je rekao: „Ne, organizirao sam turneju.”
I cijelu smo tu turneju odradili dok se on skidao s tih lijekova,
potpuno sluđen i bilo je teško.
Tad sam se zaista mučio s psihičkom bolešću.
Tištala me na način
koji mi je bilo teško prevladati.
U mojim se pjesmama radi
o tome kako nastojite
i dalje osjećati
dok vas sve oko vas tjera da otupite
i umrtvite svoje osjećaje.
Ako postoji ijedna poruka, onda je to ona.
Ne vjerujem nužno da je moguće biti sretan.
Nisam siguran da je ovaj svijet skrojen za to.
U jednom trenutku dok sam još živio u L. A.-u,
bio sam užasno loše
i počeo sam se rezati.
Najgore je u tome što se zarežete
i učini vam se da to pali.
Ono, da, otpušta dio toga.
Pa se trebam još malo rezati
jer od toga mi je stvarno bolje.
I sjećam se da sam tako rezonirao,
i razmišljao da takva logika ne valja.
Bio sam dovoljno svjestan da pomislim:
„Mislim da radim nešto produktivno,
ali ne radim.”
Stoga sam nazvao liječnika:
rekao mu što proživljavam.
Zatim sam se prijavio u Medicinski centar UCLA.
Toga dana kad su me primili, otpuštena je Mariah Carey.
Na svim vijestima
ljudi su se rugali Mariah Carey.
Nisu imali ni poštovanja
ni suosjećanja. Pravili su od nje
nekakvu sprdnju, kao da je ona cirkus.
I to mi je bila potvrda,
da o ovome neću govoriti medijima
dok ne bude pod nadzorom.
Previše je otrovnih strelica bilo upereno u mene,
pa sam znao da tim ljudima ništa ne treba govoriti.
Znate, u početku niste mogli pričati o tome.
Naprosto niste.
Mislim da su psihičke bolesti duboko ukorijenjene u ovaj svijet,
jer svatko razmišlja drugačije.
Što više znamo o funkcioniranju našeg mozga,
to će nam biti bolje.
Znali smo da Adam ima kroničnu insomniju.
Nije se libio
pričati o svom psihičkom zdravlju.
Htio je pokazati svoju ranjivost u odnosu na to,
ali nije imao...
Nitko od nas nije imao prave riječi.
Kad tako brzo privučete toliko pozornosti
mislim da je to kao da vam netko...
ubaci bombu u mozak i kaže:
„Nadam se da ćeš se snaći s ovim.”
ADAMU JE USTANOVLJENA JEDNA VRSTA DISOCIJATIVNOG POREMEĆAJA
KOJU KARAKTERIZIRA DEPERSONALIZACIJA.
OČITUJE SE KROZ ISKUSTVO GUBITKA POVEZANOSTI MISLI,
SJEĆANJA, OSJEĆAJA, OKOLINE I IDENTITETA.
Mislim da mi je jako pomoglo kad sam napokon dobio pravu dijagnozu.
Kad mi je liječnik rekao: „Dobro, ovi ti lijekovi vjerojatno ne odgovaraju.”
To ćemo promijeniti.
Evo što se zapravo događa.
I napokon je to nešto
što to zbilja sažima.
To neće nestati,
ali napokon znam kako disati bez panike.
Znam kako prebroditi teškoće i živjeti s njima.
Okrenuo je ploču
i počeo je raditi na sebi.
Vidio je sebe na samom dnu
i izborio se da ponovno ustane.
I bilo je to najbolje što je ikad učinio.
Kako se izgradio nakon toga, trud koji je uložio,
zaslužuje ogromno poštovanje.
Nastojim ne razmišljati o tome.
Ne razmišljam o tome kad radimo.
Razmišljam u stankama.
Svakako mi je to pokvarilo mnoge stvari.
Postanete javna sprdnja
i svi se tako sprdaju
svima je to normalno i nije osobno.
Jeste li čuli za bend koji se zove Counting Crows?
Pjevač im je stvor po imenu Adam Duritz.
Ta munjena kopija Sideshow Boba
spavala je s najboljim ribama 90-ih.
Nema premca mojoj imitaciji
frontmena Counting Crowsa, Adama Duritza.
Njegovoj albino verziji. Round here.
Netko je napisao 2003.
„Shvativši da nikad neće biti
zgodan komad poput Enriquea Iglesiasa,
frontmen ovog benda, Adam Duritz,
krenuo je potpuno drugim smjerom.
Izašao je nalikujući bosonogom vozaču autobusa
koji je zavezao hobotnicu za glavu.”
Htio bih vidjeti taj koncert.
Radije bih gledao to nego Enriquea Iglesiasa.
„Adam Duritz ima glasnice koje vode ravno do njegovih živaca.”
To je pozitivno.
„Krešteći, drhteći, venući, bodući,
frontmen Counting Crowsa
nije naišao na bol koju ne bi želio izbaciti
otvaranjem svojih usta i puštanjem da odleti.”
Za njega bi to bila negativna kritika,
ali ja u njoj vidim strast.
Zato tko jebe te kritike.
To je tako kad postanete popularan izvor šala,
vi ste sprdnja.
Postali smo vreća za boksanje.
Ali zašto? Zašto to mislite?
Nemam jebenog pojma.
Očito smo raspizdili mnoge ljude.
Možda je to i zato što sam
svima govorio da odjebu
kad su tražili da radimo ono što ja nisam htio.
Za mene je šala pretjerana
ako joj je izvorište ljutnja i zavist.
Kad joj je izvorište ljubav, ne možete pretjerati.
Ako ja nekoga volim i pišem kao fan
ili mu dobacujem kao fan
sve je u redu.
Ali kad u srži nema simpatičnosti,
tad šala postaje pretjerana.
Recimo, ja bih cijeli dan mogao sprdati Adama.
On zna da ga volim.
Zato volim glazbu Counting Crowsa.
Oni su poput Dave Matthews Banda
bez kompliciranih gitarskih dionica.
Ne, volim Counting Crowse. To je najbolja glazba
koju ćete čuti na kanalu za TV prodaju u tri ujutro.
Jeste li gledali film Miran čovjek?
Film Johna Forda s Johnom Wayneom.
On je bivši boksač koji odlazi u Irsku
da bi pokušao živjeti u svojoj rodnoj kući.
I zapodjene borbu sa zemljoposjednikom
koji se svaki put ljuti
na lika Johna Waynea.
I kaže svom savjetniku
koji je mali pokvarenjak,
kaže mu: „Zapiši ovo ime.
Napiši ime Sean Thornton.
Jesi ga zapisao? Jesam.
Onda sad povuci crtu preko njega.
Neka umre.”
Uvijek to ponavlja: „Sad ga precrtaj.”
Mislim, što bih trebao,
ispisati imena i križati ih?
imam ja boljeg posla.
Čini mi se kao traćenje vremena.
Ali scena je super. Film je super.
Volim svirati.
Volim... volim raditi ovo.
To je jedino što zbilja volim raditi.
Prije nisam imao ništa u životu osim svoje glazbe.
A sad, da budem iskren,
više ne živim samo za nju kao prije.
Mnogo mi znači što i dalje mogu biti kreativan
i pisati pjesme.
Ali ne umirem sam i zlovoljan
u kući bez ijedne žive duše bez ispušnog ventila
izuzev mojih pjesama.
Proživljavao sam zastrašujuću disocijativnu usamljenost.
Ali imao sam pjesme
koje su bile moj način povezivanja sa svijetom.
Upoznala sam Adama 2017.
Bio je šarmantan i pomalo sramežljiv
i strašno drag.
ADAMOVA PARTNERICA
Jednostavno smo otišli na večeru
i otada smo zajedno.
Osjećam se vrlo zaštitnički prema Adamu.
Već sam imala to breme
da se netko oslanja na mene da bi bio sretan,
ali Adam se ne oslanja niti na mene niti na ikoga.
Mislim da su dredloksi bili jedna od stvari
koje ljudi nisu shvaćali kod njega i da su vjerojatno
utjecali na to
kako je javnost reagirala na njega.
Mislim da je bilo malo ismijavanja
i malo opsjednutosti u medijima.
O, taj lik s dredovima hoda s onom ljepoticom,
kako to?
I zato u našoj vezi kad sam se pojavila
i dalje je nosio dredlokse,
a ja sam imala dojam da što god su mu značili prije
sad su bili više nekakav štit.
Osjećala sam da su prepreka
i kad sam ih mogla ukloniti
i vidjeti njegovo lice...
Obožavam njegovo lice... Ima prelijepe oči
i meni najdraži osmijeh na svijetu.
I uvijek...
sam ga nježno poticala
da se proba riješiti
nošenja dredloksa.
Bila sam zatečena i presretna zbog njega
jer je on bio sretan.
Bio je spreman za novo poglavlje.
Bio je spreman postati nova verzija sebe,
možda više istaknuta verzija sebe.
I bila sam ushićena zbog njega.
Drugi album meni je omiljeni album.
Recovering the Satellites, sjećam se da je dopirao
iz bratove sobe. Prvi ga je kupio.
Nisam znao što je to.
Nije zvučao kao prvi album.
Mislim, nije imao zvuk kao prvi album.
Ima drskost koja me još uvijek dira.
Zbog nje se osjećam
čak i u ovoj fazi, mlado i uzbuđeno zbog glazbe.
I to je jedan od albuma
koje još slušam kad to trebam osjećati.
Te pjesme su bez premca
i dosljedno se nižu od prve pjesme
s prvog albuma do onih...
GLAZBENIK
...koje je nedavno izdao. Nisam mogao vjerovati
da netko tako dobro može graditi emociju.
To mi je promijenilo život. Zbog toga sad pišem pjesme.
Mislim da je
bendu poput nas dao uvid i hrabrost...
...da ne moramo napisati najbržu
i najglasniju pjesmu.
Trebate pisati posebne pjesme.
Mogu biti smirene, mogu biti spore,
mogu biti iz srca.
Čestitost nije mrtva.
Iskrenost vas neće ubiti.
Ne mora biti ironično, ali mora biti poetično.
On je bio spreman potpuno se otvoriti
biti otvoren i reći vam koliko nije kul,
što je bilo... najviše kul.
Ljudi koji su voljeli prvi album
možda nisu ni kupili Recovering the Satellites,
a možda jesu,
ali nitko nije prestao voljeti njegove pjesme.
Nikad ih nisu skinuli s radija.
Da vidimo.
Snimit ćemo „A Long December”.
-Bit ćeš sam? -Da.
Okej.
Spreman? I...
Dakle ovo je bis.
Adamov dar mnogo je važniji
od popularnosti koju danas imaš, a sutra ne.
Odjebite s popularnošću.
Mnogo je ljudi koji su dobili
oduševljene osvrte u 90-ima,
a danas ih nitko ne sluša
i nemaju svoje mjesto u srcima generacija.
Znajući ovo što sad znam,
mogu reći da, ako ono što pjevaš
dolazi iz srca i stvarno to želiš pjevati,
ništa te drugo ne treba zabrinjavati.
Svatko će imati drugu reakciju.
Ljudi koji danas mrze pjesmu
sutra će je zavoljeti.
Najbolja glazba Counting Crowsa po meni je ona
koja zvuči kao da je boli briga što ostali misle.
Samo pripovijeda o njegovom iskustvu
ili njihovom iskustvu.
To je bratstvo i sestrinstvo
čudaka kojima je ovo zajedničko.
Mi uzimamo stvari iz naših života
i pretvaramo ih u čudnovate stvari
koje se rimuju, kako bismo objasnili
kroz što prolazimo.
RECOVERING THE SATELLITES DVOSTRUKO JE PLATINAST U SAD-U
COUNTING CROWS IZDALI SU OSAM STUDIJSKIH ALBUMA
PRODAVŠI 25 MILIJUNA NOSAČA ZVUKA DILJEM SVIJETA
NJIHOV NAJNOVIJI ALBUM
NASTAVAK JE NJIHOVE OSTAVŠTINE POSEBNOSTI.
Još uvijek sam opsjednut glazbom.
Ali ona više nije mjesto na koje idem kako bih se izrazio.
Ona je mjesto na kojem živim i volim ga.
Prijevod titlova: Ksenija Švarc