Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
REŽIJA EJMI SKOT
Uprkos ogromnom uspehu u prethodnih 30 godina,
Kaunting Krouz ostaju
jedan od bendova koji izaziva podeljena mišljenja.
U ovom filmu, fokusiram se
na prva dva albuma grupe Kaunting Krouz jer sam želela da ispratim korene
onoga što je inspirisalo toliko obožavanje
kao i toliku mržnju.
MUZIČKA KUTIJA: KAUNTING KROUZ: SOPSTVO
Mnoge pesme govore o teškim trenucima
u životima ljudi,
ali su skoro uvek bile podsticane
idejom nade.
Znam da sam lik koji misli da su stvari beznadežne u mnogim situacijama,
a posebno kad sam bio mlađi.
Bilo je, zbog svega ostalog,
i bez obzira na teškoće,
imao sam mentalno oboljenje koje je...
Nisam razumeo šta je bilo,
nisam znao šta se dešava, samo sam znao da je teško živeti sa tim.
Znate, kako...
kako da se krećeš ka nadi
kada ne možeš da spavaš
i jasno da razmišljaš. A onda odjednom,
nalaziš se ispred celog sveta.
I sjajno je odjednom imati karijeru.
Tu su sve one stvari koje uz to idu koje su baš teške.
Te pesme su promenile kompletnu ličnost koja sam bio.
One mi znače sve.
Zahvalan sam na tom bendu,
takvoj vrsti lirske otvorenosti, gde kažeš kako se osećaš.
To je vrlo hrabra stvar,
a kao umetnik, moraš mnogo toga da podneseš.
Nastupio je jako sa pesmom o tome da želi da bude rok zvezda
u pravom trenutku u istoriji roka kada nije trebalo da priznate
da želite da budete zvezda.
Stojimo na semaforu,
a deca u autu pored počinju da vrište:
„Kaunting Krouz su sranje!”
Kada postanete poznati ne možete da radite ono što ste navikli
i izolujete se.
Ako ste samokritični kao ja, kao što je Adam,
neizbežno prolazite kroz periode
gde se bukvalno sebi ne dopadate.
Ono na šta vas niko ne pripremi je
to šta se dešava kada prvi album postane popularan.
G. Džouns. Ko je uopšte g. Džouns?
Jesmo li saznali? Da li je Džejms Erl Džouns?
Da li je Aleks Džouns? Možda Indijana Džouns?
Hoću odgovor za Džounsa,
ako možete da mi pomognete da to shvatim.
Ko je jebeni g. Džouns?
KAUNTING KROUZ: SOPSTVO
Jesu li mi čizme u kadru? -Jesu.
Dobro, jer su sjajne.
ADAM DURIC KAUNTING KROUZ
Preselili smo se u Berkli, pa u Oukland, pa se vratili u Berkli.
Tada sam prvi put bio u bendu
pisao pesme i izvodio ih,
a to je teško raditi.
Bio je trenutak kada sam se trudio da bendu smislim ime.
Imao sam blok sa dva reda imena,
otprilike oko 60 imena. Bila su grozna.
Jedno je bilo Bird Sirkl, drugo je Manki Garden,
ili je bilo obrnuto.
Gledao sam snimak Mari-Luiz Parker.
Dugogodišnje prijateljice.
Zvao se „Znaci života”.
Bilo je baš divlje. Snimila sam svoj prvi film.
MARI-LUIZ PARKER GLUMICA
Glavne uloge igraju Bo Bridžis, Vins D’Onofrio,
Kevin Dž. O’Konor.
Tu je scena gde Vins i Kevin stoje na ivici litice pokušavajući da shvate
šta da rade sa ostatkom svojih života, dok jato vrana proleće. A Vins kaže:
„Šta se rimuje sa vranama?”
Šta se rimuje?
Ono šta kažeš kada vidiš vrane.
Vrane? -Da.
„To je u vezi sa psima i brojanjem.”
Ne, nisu psi. Vrane su.
Tako nešto je moja mama znala da kaže: „Vrane koje broje.”
Iscepao sam papir iz bloka
i bacio ga u kamin mojih roditelja
odlučio sam da će nam to biti ime.
Odmah su mi rekli da je to grozno ime.
Imena bendova su grozna dok to ne prestanu da budu.
HIMALAJCI 1991.
Snimao se nastup u Berkliju, na mestu koje se zove Grandž hol,
a Adam i ja smo počeli da se svađamo oko albuma.
Svideo mi se Kan ili Kapetan Befhart...
DEJVID IMERGLIK GITARISTA
...a on je pričao o Springstinu.
Rekao sam da ne idem u crkvu,
pitao je: „Kako to misliš?” Nekoliko dana kasnije,
začulo se kucanje na vratima mog stana
u Berkliju, bilo je oko 11 ujutru,
otvorio sam vrata i čuo: „To je taj momak, Adam.”
Imao je gomilu ploča.
Ceo hronološki katalog Brusa Springstina,
polovan, koji je upravo kupio u Ameba Rekordsu.
Rekao je: „Izvoli, ovo je za tebe.
Pričaćemo kasnije.”
Pomislio sam: „Sviđa mi se ovaj momak.”
Imerglik je bio...
DEJVID BRAJSON, GITARISTA
„Hajde da vidimo momci možete li da se slažete.”
I jesmo. Nekako smo odmah kliknuli.
Onda je hteo da uradimo neke snimke, otišli smo u Dejvov studio.
Dejv je imao šesnaestokanalni studio za snimanje
koji se zvao „Razigrani pas”.
Taj projekat postao je odličan demo. Brajson je bio vrlo uspešan inženjer...
ČARLI GILINGAM KLAVIJATURISTA
...zvučalo je kao album.
1. G. DŽOUNS 2. PRAZNI DANI
Kaunting Krouz I Kaunting Krouz II
Zatim smo napisali „Avgust”.
Adam je napisao te pesme,
ali sam i ja doprineo i napisao par sekcija.
Pa kad kažem „mi” uvek mislim, „on”.
Našli smo tog momka, Alana Lenarda.
Ispostavilo se da je to prava stvar. Bio je advokat Toma Petija,
predstavljao je Vorner Čepel izdavaštvo.
Naravno. Pošalji mi snimak.
Demo treba da sadrži pesmu, možda dve, a najviše tri.
Mi smo imali 14 ili 15 pesama koje smo tom momku poslali.
Njegova reakcija, bila bi bilo čija reakcija
na demo od 15 pesama: „Kakva gomila đubreta.”
Alan je bio u fazonu: „Bolje da je ovo dobro,
jer će se emitovati za 30 sekundi.”
Ali onda kad počneš da slušaš,
polovina prvih albuma je takva.
Zajedno sa gomilom pesama koje nisam uzeo u obzir
za prvi album, ali su stvarno bile slušljive
i bile su dobre pesme.
Bilo je to 30 sekundi do odbacivanja,
ili 30 sekundi do poziva.
Te večeri kada je dobio demo, primih poziv.
„Bože. Tako sam uzbuđen. Baš želim da radim sa vama.
Samo da preslušam ovo. Dobro, zdravo.” Klik.
Opet telefon. „Ovde Alan Lenard. Ja sam advokat. Poslali ste mi snimak.”
„Da. Da, naravno.”
Taj advokat je prosledio snimak svim menadžerima u izdavaštvu
pa su ga svi iskopirali...
MET MELI BAS I KLAVIJATURE
...i postao njihov omiljeni demo koji je kružio.
Dobili smo ponude od svih postojećih izdavača.
Nakon toga je počeo rat cenkanja.
GEFIN REKORDS
Gefin nam je ponudio kompletnu kreativnu slobodu
i veću isplatu autorske naknade.
I za to smo zamenili sav novac.
Mislim, baš sve.
Gefin je izdavao Nirvanu, znate?
Gefin je bio avangarda svega što je sada
novo, kul, trajno, važnih stvari.
ROB HARVIL ISTORIČAR MUZIKE
Ako ste hipotetički, u to vreme imali 14 godina,
Nirvana je sve promenila.
Jednog dana sam slušao Pojzon i Def Lepard,
sledećeg dana nisam.
Tako su zvanično započele devedesete.
U to vreme, živeo sam u kući svojih roditelja.
a to im je slamalo srca.
Bio sam spreman da odem da tražim neki posao
i pokušam da preživim.
Imao sam drugu, softversku karijeru.
Želeo sam da budem obrazovan
AI istraživač, veštačke inteligencije.
Od 12. godine sam znao da želim da budem u bendu.
Nisam imao pojma kako je nemoguće da se uspe.
Odjednom smo imali ugovor sa izdavačkom kućom.
Eto nas, knjiški nastrojeni i debeli
folk rok bend iz Berkli Hilsa.
Kako ćemo da prodamo milione ploča?
Pretpostavio sam da ćemo snimiti ploču.
Možda ćemo ići na turneju sa podrškom u kombiju,
a onda ćemo se vratiti kući.
Bend će se raspasti. Vaš ugovor za ploču će nestati.
To je taj trenutak kad Kojot
leti,
a neko mu kaže: „Ti ne možeš da letiš.”
On pomisli: „Ne mogu?” I pada kao kamen, zar ne?
Mislio sam da mogu da budem rok zvezda.
Mogao bih to da uradim.
Kada smo krenuli u snimanje prvog albuma,
rekao sam ljudima u kancelariji:
„Sačuvajte mi mesto.” Mislio sam to, znate,
ovo će da potraje četiri meseca i vratiću se da radim, u redu?
Ali nisam.
Iznajmili smo tu kuću na brdu.
Mislim da je sada konzulat Švajcarske.
Bila je savršena, s ogromnom dnevnom sobom,
gde smo mogli da snimamo.
T-BOUN BARNET PRODUCENT
T-Boun Barnet je jedan od velikih producenata,
i imali smo sreće da ga dobijemo.
Pre svega, on se zove T-Boun Barnet,
što je, rekao bih, 75 posto njegovog autoriteta,
i njegove veličine.
„Ovo je naš producent, T-Boun.”
„Ma, da.”
Mnogo smo igrali poker. T-Boun je voleo da igra poker.
Bila je tu jedna od prvih stolica za masažu
koje sam ikad video.
T-Boun je uvek bio u toj stolici, uvek je telefonirao.
„Sviđa mi se to šta radiš. Samo nastavi.
Nastavi tako da radiš. Sviđa mi se to šta radiš.”
Da.
Rekao je: „Napravili smo demo koji zvuči kao album.
Sada morate da napravite album koji zvuči kao demo.“
I dok smo mi snimali svoj prvi album,
takođe smo bili u režimu otkrivanja,
pokušavajući da shvatimo ko smo.
Mislio sam da moramo da sedimo u krugu,
i da slušamo jedni druge, da naučimo da sviramo kao bend.
Sve sam naterao
da se promene.
Dejv Brajson je svirao gitaru pod uticajem Stoun Rozesa,
sa mnogo efekata, i toga smo se otarasili.
Met je svirao bas bez pragova.
Naterali smo ga da nabavi starog „Hefnera" i "Voksa“.
Čarli je svirao neke klavijature,
ali smo rekli: „Ne, samo klavir i B3 za ovaj album.”
Kao muzičari...
Reći ću samo da za to nisam spreman.
Kada smo snimali taj prvi album,
bio sam sasvim preplašen.
Nisam bio siguran mogu li da pružim
ono što ploča zahteva ili što je potrebno.
Bio sam siguran da ne mogu.
Svima sam zagorčao život.
U nekom trenutku, svi u bendu su odustali
tokom snimanja te ploče.
Bila je to teška promena,
ići od ravnopravnog partnerstva
do toga da Adam odlučuje.
Sećam se, kada mi je rekao
da je to novi svetski poredak,
i dugo i naporno sam razmišljao o tome da odustanem.
Stvarno sam mislio... Mogu li da psujem?
Naravno. -„Jebeš ga. Jebeš ovo.”
Zamisli, radiš ceo svoj život
da bi potpisao ugovor,
a onda kad se to desi jer ste baš dobar bend,
vođa benda kaže: „Ovo je sjajno, ali sve što ti radiš je pogrešno,
a mi ćemo sve da promenimo.”
Pomislio bi nešto kao: „Ovaj momak je lud.”
Ali posle, znate,
kad sam prestao da se sažaljevam, shvatio sam,
„Hajde da vidimo gde sve ovo vodi.”
U studiju, on bi redovno
imao stvarno mračne epizode
gde nije znao kako da izrazi
šta je to šta hoće,
a nije mu se dopalo kako je bilo.
Trebalo je da ostavlja utisak.
Nisam znao kako ljudima da kažem
šta nije u redu.
Znao sam kako treba da se oseti,
a uopšte nisam bio dobar u tome.
Nisam znao kako da kažem ljudima
da budu Kaunting Krouz.
Mislim da mogu da kažem jer sam i ja sasvim ista,
kada je u trenutku stvaranja,
nije baš najlakša osoba.
Zato što je stremio
za nečim izvan svojih očekivanja.
Želeo je da ga to iznenadi.
Želeo je da to bude bolje nego što je mogao da zamisli.
I biće neumoljiv u potrazi za tim.
A nisu svi takvi.
Ceo život sam u rokenrolu.
Ceo život sam u bendovima.
A kao neko ko je istaknut,
ta povezanost sa bendom...
SINDI LOPER MUZIČARKA
...mora da prođe kroz vas.
Adam je svu anksioznost kroz koju je prolazio
preneo putem muzike.
Ne voli doteranu muziku.
Doterivanje će je pokvariti.
Morate da dovedete svoja osećanja
i instrumente koji se tu nalaze do toga
da nisu doterana. Onda izlaze sirova,
čak i iz 109-og pokušaja.
Morali smo to da učinimo stvarnim.
Moralo je da boli.
Želeo sam da pesmu „Savršene plave zgrade”
doživljavate kao nervni slom.
Mislim da i jesam.
Postoji neka vrsta neodređene intimnosti sa Adamom
gde osećate kao da slušate,
gledate kako neko nešto rešava.
To je kao, vođenje dnevnika, znate,
kao unutrašnje previranje,
terapeutska vrsta osećanja,
koje možete od njega da dobijete ili da ih sa njim podelite,
ako se nađete na toj talasnoj dužini.
Počeo sam da pišem pesme kada sam imao 18 godina.
Pružale su mi mogućnost da izrazim sebe,
što mi je nedostajalo.
Uvek sam osećao sve te stvari u sebi.
Izgleda da se ne izražava
ili se pojavljuje u svim drugim stvarima
koje sam radio tokom detinjstva.
To je kao mesto gde odem da pričam
o svemu što je u meni
kao da živim tu i to je mesto gde odem
gde stvarno mogu da izrazim sve ono što osećam.
Deo otuđenog ponašanja
jeste ako živite na distanci od stvari.
Svet se često čini kao film koji gledaš.
Na neki način si
delom udaljen od svog života.
Lepa stvar o učenju pisanja pesama je
što mogu zaista da izrazim mnogo stvari
umesto da...
Jednog jutra, imao sam 21 godinu uzeo sam baš veliku čašu
i popio sam vodu iz nje.
Pomislio sam: „Osećam se baš čudno.”
Osećam se drugačije. Osećam...
„Osećam se kao na drogama.“
Što se mene tiče, i bio sam, u sledećih
godinu, godinu i po.
Bilo je zastrašujuće, neprekidno,
svakog jutra sam se budio,
i u prvom trenutku sam se plašio da otvorim oči.
Samo sam želeo da bude gotovo, a nije bilo.
Samo se nastavljalo dalje i dalje.
To je početak, mislio sam:
„Dobro, nešto ozbiljno nije u redu sa mojim mentalnim
zdravljem jer ovo nema nikakve veze sa drogom.
Samo se dešava.”
To je prvi put da sam počeo da uzimam lekove
od lekara jer nisam znao kako da živim.
Bilo je tako strašno i nije prestajalo.
Dok smo snimali prvi album,
pozvao me je menadžer i rekao:
„Van Morison neće da svira u Dvorani slavnih rokenrola.
Bio je pozvan, ali ne dolazi.”
Robi Robertson je u to vreme bio muzički urednik.
Robi je rekao: „Ne, znam taj bend.
Trenutno na Hilsu snimaju album.
Bili bi savršeni.”
Dvorana slavnih rokenrola napravljena je da isključuje ljude.
Svake godine je: „Pustićemo ove ljude unutra
ali ove druge nećemo.” Postoji poredak.
Postoji način da uđeš,
ali oni moraju da te prihvate.
Mislim da je Robi Robertson mislio:
„Dame i gospodo, ovo su ti momci”,
i onda se pojave Kaunting Krouz, a niko ne zna ko su oni.
Sećam se kad smo otišli da sviramo
imao sam taj glupi šešir koji se zvao mambo sok.
To je kao kapa sa dugačkim krajem,
i samo se ušuška pozadi sama u sebe,
kroz malu uzicu.
Nisam znao zašto to nosim, ali sam nosio.
Imao sam taj vrećasti, težak kaput.
Potpuno sam se izgubio na sceni.
I prvo šta sam uradio, bilo je: „Pojačaj.”
Pojačaj.
Zabacio sam glavu, a kapa mi je spala
na potiljak, ali sam je uhvatio.
Imao sam dovoljno svesti da nastavim da hvatam kapu,
ali ne dovoljno da je skinem
ili pričvrstim nazad.
Pa sam celu pesmu proveo
vrteći je oko glave u različitim pravcima,
napred i nazad.
A ona je nastavljala da spada i vrti se.
Ali smo sjajno svirali, bilo je baš sjajno.
I danas mislim, da smo jedini nepoznati bend
koji je ikad svirao u Dvorani slavnih rokenrola.
Jednog dana sam čuo:
„Čarli odustaje od svih bendova
i sviraće samo u tom jednom.”
Pomislio sam da je to ludo.
DEN VIKRI GITARISTA
Zašto bi to uradio?
Sreo sam se sa njim u Paradajs Laundžu,
poslušao sam pesme, slušao Adama,
gledao Adamov nastup, i mislio:
„Čarli, ako vam ikad zatreba još jedan gitarista,
voleo bih da sviram sa vama.”
Jednog vikenda sam poneo album kući
i pustio ga u roditeljskoj kući,
moja majka je povikala iz kuhinje:
„Taj momak je kukumavka.”
To je bio početak svega.
U programu smo. Master T se druži sa Kaunting...
Kaunting Krouz.
Kako ste? Sve u redu? -Zdravo.
Dobro, momci, predstavite se publici.
Ja sam Čarli.
Zdravo. -Ja sam Adam.
Dobro veče, narode. Ovo je Den.
Drago mi je. -U redu.
Hajmo o dredovima. Koliko dugo ih imaš?
Oko godinu dana.
Stvarno? -Da.
Izgledaju sveže.
Uvek mi je problem kad pogledam u ogledalo,
osećam se kao da to nisam ja.
Ponekada, to me je više uznemiravalo od ostalog,
nije izgledalo ispravno.
Tako sam se osećao.
Ono šta vidim, nisam ja.
Nisam se osećao na način kako se osećam
kada pogledam u ogledalo.
Prosto nisam.
Ali kad sam stavio dredove, jesam.
Bio je to prvi put
da sam sebe uopšte prepoznao.
Onda sam proveo
živeći tako narednih 27, 28 godina.
Znate...
Mislim da sam naučio da budem ja.
Molim? Samo izgleda...
malo mi izgleda ludo.
Zašto bi to uradio?
Ali gospode,
postao je veliki deo njegove ličnosti,
a onda je izgledao sjajno.
Ali trenutak šoka i pitanje: „Je l' me to zezaš?”
Ovim putem idemo? Dobro.
Kupio sam jedan od dredova onlajn.
KRIS MARTIN KOLDPLEJ
Posadio sam ga, nadajući se da će izrasti drugi Adam Duric.
Dugo ga poznajem.
Upoznao sam ga pre 20 godina u parku Vašington skver.
Mislio sam da je Eni Difranko i počeo da se nabacujem.
DŽEF ROS KOMIČAR
Zašto ste hteli da ovo radim?
Samo ću ismevati Kaunting Krouz
sve vreme. To hoćete?
Kada su se Kaunting Krouz pojavili bio sam pisac na MTV-ju.
Radio sam na Brodveju 1515.
MTV je bio to mesto. Morao si biti tu da bi uspeo.
MTV je govorio šta je kul. MTV je govorio ko si ti.
Možda se išlo i na „Jo!” MTV Reps pravac,
možda bi išao pravcem „Hedbenger bol”,
možda bi išao pravcem „120 minuta”.
„120 minuta” je bila nezavisna emisija
koja se emitovala nedeljom
od ponoći do dva ujutru.
Gefin su pozvali sa MTV-ja,
i pitali: „Gde je spot za Kaunting Krouz?”
Iz Gefina su pitali za koju pesmu.
Ljudi sa MTV-ja rekoše:
„Šta je sa vama?
Kako mislite za koju pesmu? To je vaš album.
Za hit 'G. Džouns'”.
Dobro, dobro, napravićemo.
Moji menadžeri su imali genijalnu ideju.
Ništa neće biti objavljeno
između Božića i Nove godine.
Nema top lista ove nedelje, pa neće ništa objavljivati.
Nema pesama, nema ploča.
Ništa ne izlazi jer ne može na top listu.
Imali su ideju da niko ne daje ništa
MTV-ju te nedelje.
Ako im to budemo dali te nedelje,
proslediće ga odmah u „120 minuta”, to je sigurno.
Ja sam Čarli. -Ja sam Met.
Ja sam Adam.
A mi smo... -Da. Mi smo...
Kaunting Krouz. -Da, jesmo.
MTV je bio uključen i čuo sam početni rif.
Pomislio sam: „Ovo je Adam. Ovo mora da je Adam.”
Rok zvezde u ranim 90-im su me naučile
šta je to slava i kakav je osećaj.
Rekli su mi da je bilo užasno.
Trent Reznor je držao mikrofon obema rukama.
„Glava mi je teška kao sa tegovima
moje rok slave.” To je Trent Reznor.
I „G. Džouns” je isti takav.
On shvata da će ga stvari koje želi
verovatno uništiti.
Tama ove pesme je odmah jasna,
i nekako je zatamnjena skakutanjem
njegove pojave.
„G. Džouns” je pesma o snu da postaneš rok zvezda,
ali takođe i o tome kako se neće završiti onako kako ti misliš da treba.
Nastavlja: „Kad me svi budu voleli,
Nikad neću biti usamljen”, treba da znate šta nije u redu,
i da to nije samo o snovima,
u pitanju je i praznina takođe.
Što ne poništava san.
San je sjajan, ali ništa ne rešava sve,
kao što ni popularnost ne popravlja sve ostalo.
Moraš sam da popraviš sva svoja sranja.
Srećna okolnost je bila da smo negde u jesen,
svirali u Irving plazi kao predgrupa za Kreker,
i imali smo sjajan nastup.
Vratili su nas na scenu na bis
što se nije desilo ni jednoj predgrupi do tada.
To veče je u publici bila i Marsi Klajn,
ćerka Kelvina Klajna,
koja je angažovala goste za „Uživo subotom uveče”.
Pozvali su nas i pitali
hoćemo li da gostujemo u emisiji.
Rekli su: „Prvo 'G.Džouns', a onda možda i 'Ovde',
ali obe moraju da se skrate.”
Emitovali su dve pesme,
a jedna je, razlika u gledanosti
između jedan i ogromno.
Stvarno sam želeo da sviramo „Ovde”,
da odsviramo celu pesmu,
pomislio sam da je to stvar koja bi nas definisala za publiku.
„G. Džouns” je sjajna pesma,
ali je kao i mnoge druge pesme.
„Ovde” nije kao ostale.
Nisu se složili. Hteli su da sviramo hit.
Na kraju „Subotom uveče” su pristali.
D. BRAJSON DNEVNIK TURNEJE
Mogli smo da sviramo „Ovde”,
a zatim i „G. Džouns”,
i da odsviramo obe u punoj dužini trajanja.
Odradite probu, onda se družite,
ne napuštate zgradu. Bio sam previše uzbuđen,
nisam mogao da se opustim, niti da ikog pogledam.
Nismo do tad bili na TV-u.
Činilo se da su svi ogromni, poznate ličnosti.
Prvog dana našeg dolaska, rekli su nam: „Usput,
moram da kažem, samo zbog ispravnog rasporeda,
preispitali smo mnogo ovih stvari,
i prvo ćete svirati 'G. Džouns',
a 'Round here' će biti sledeća pesma.
I...
Moraćete da skratite oko minut
do minut i po od svake pesme.
Sve šta smo dogovorili
bilo je bačeno kroz prozor.
Pa sam rekao: „Ne, imamo dogovor.
Obećali ste nam ovo.”
Rekli su: „Da, ne možemo ništa povodom toga.
Tako je to sa TV emisijama.”
Rekao sam: „Ne.”
Adam je rekao: „Ne, nećemo to raditi.”
I pretio je da će otići.
Što je, znate, mnogo, budući...
Svi bi umrli da mogu da sviraju
u „Uživo subotom uveče”.
To je najveći trenutak u našim životima.
I moramo to da uradimo kako treba.
U suprotnom, neću to da radim.
Siguran sam da nisu svi mislili
da je dobra ideja da se svađamo zbog toga.
Podržavam Adamovu odluku. Ne krivim ga.
Ali toliko puta je to uradio tokom godina,
iznervirao je mnogo ljudi.
On je odgovoran za bend, on donosi odluke.
Nikoga u stvari ništa ne pita.
To je njegov manir.
Jedan od razloga što smo toliko zajedno je što smo to sve prihvatili. Da. U redu je.
Ponekada nije u redu, ali uglavnom jeste.
Dame i gospodo, Kaunting Krouz.
Lako je izgubiti koncentraciju,
i odjednom zatreperiš,
a onda se to ponavlja, opet i iznova.
Svi smo to znali.
Iako nismo pričali o tome, znali smo.
Sve o čemu sam razmišljao je:
„Uradiću to što dobro radim,
nema veze što su tu kamere.”
A Adam je naravno bio naelektrisan,
i ako staviš Adama ispred kamere,
on oživi.
Ta pesma je baš dramatična i dok je sviramo,
ja bih se izgubio. Sasvim.
Ona se gradi, sve do te ogromne kulminacije.
To je kao raketa.
Ima delova gde ide prosto, kao,
ka drugom nivou na kraju. A ja bih...
Vikao sam na njega, na sceni.
Skoro sam vrištao: „Da, hajde!”
Mislim da smo je odsvirali
najbolje što smo mogli.
I to na televiziji uživo.
Mislio sam da smo svirali
najspektakularniju verziju te pesme.
Marsi Klajn je bila na balkonu
sa Gerijem, dok smo svirali.
Pitala je: „Čoveče, ovo je tvoj bend?” On je potvrdio.
„Stvarno su dobri”, rekla je.
Potvrdio je.
„Tvoj prijatelj, Adam...” -„Da?”
„On je jebeni kreten.”
Nikada više nismo bili u „Uživo subotom uveče”.
Nikada. Ali je obeležilo našu karijeru.
LETERMAN 31. 3.
Ovo je njihov prvi album. Zove se
„Avgust i sve posle toga”.
Reći ću vam nešto, ako nemate svoj primerak,
nešto nije u redu sa vama.
Dve nedelje kasnije, nakon „Uživo subotom uveče”,
bili su prvi glavni koncerti koje smo svirali.
Tih nekoliko nedelja bila je naša najbolja turneja,
jer smo mogli na sceni da radimo šta želimo.
Ceo taj period bio je ludo nestvaran.
Biti u kombiju u Sakramentu i slušati radio,
a onda smo bili na radiju.
I sasvim smo poludeli, znate?
Samo smo gurali napred,
bio je to sjajan period naših života,
postajali smo veliki bend.
Bilo je to ludo vreme.
Bilo je nestabilno, ali uzbudljivo.
Biti na sceni sa Adamom bilo je zaista uzbudljivo,
jer nikada nisam više prišao tome
da sviram sa nekim kao što je Adam.
Neki ljudi to imaju, neki ne.
Adam ga je imao.
Postajali smo sve veći i veći,
i sad smo bili predgrupa Stonsima.
Kad odrastate, ne sanjate da nekom budete predgrupa.
Odrastate i sanjate da budete muzičar ili tekstopisac.
Reći ću vam ovo.
Ono što je Mik Džeger radio sa 20 godina,
nateralo me da poželim da ustanem od klavira
i da budem pevač, da ustanem i da pevam.
„Avgust i sve posle toga” je izašao 1993. godine, ja sam imao 17.
Bendovi za koje sam znao bili su Nirvana i Pearl Jam
i Soundgarden. Svi grandž.
Onda imate ovaj, pomalo egzotičan, pustinjski,
jednostavnu slobodu duha
što mislim da od sedamnaestogodišnjaka deluje kao:
„Šta da uradim da budem u tom stanju svesti?”
Mislim da nismo mnogo razumeli
dnevno mučenje u Adamovom životu.
Mislim da je zvučalo kao da slobodni duh leti.
Mogu jasno da zamislim omot albuma,
„Avgust i sve posle toga”
delom je to tkanje alternativnog roka.
Delovalo je da je odmah važan i ogroman.
Mračni, poetski tinejdžer koji piše dnevnik,
ovo je ovde tvoje delo.
DEJVID BRAJSON DNEVNIK TURNEJE 1994.
Otišli smo u Evropu, a Roling Stoun je odlučio
da nas stavi na naslovnu stranu. Ali nisam bio baš siguran u vezi sa tim,
očigledno, ideš na naslovnicu magazina Roling Stoun.
Nisam mogao da ne pomislim kako će mi izgledati život
nakon toga i koliko će se stvari promeniti.
Jer sam bio jako stidljiv.
Izabran sam da odem u Pariz
da uradim priču za naslovnicu kad su stvari počele da eksplodiraju.
DEJVID VAJLD PISAC
Mislim da sam se zaljubio u ploču
na noćnom letu za Pariz.
Nisam mogao da spavam,
i slušao sam non-stop.
To je trenutak kad sam doživeo album.
Postao sam jedan od retkih kritičara koji je voleo Kaunting Krouz,
i još ih volim.
Sada je teško opisati ljudima,
ali novinski štandovi su bili svuda,
a Roling Stoun je bio napred,
a imali su pun stalak Roling Stouna.
A tvoje lice je na svakom ćošku,
aerodromu, autobuskoj stanici, svemu...
Svuda. Tvoja anonimnost je nestala.
Nisam mogao ne razmišljati
o tome da ima stvarnih posledica
što sam na to pristao,
čak kada nije bilo šanse da ne pristanem.
Celo snimanje u Parizu je bilo beskorisno.
Izgledao sam kao magarac. Kao da sam pokisao.
I svi iz benda su bili ljuti
jedni na druge. Padala je kiša,
vreme je bilo jebeno grozno,
ništa nismo postigli.
Bilo je grozno. Sve je bilo crno-belo, a mi smo bili...
Jebiga, to je rokenrol.
Crno-bele slike, ljudi koji kisnu, teoretski,
to je ono što želiš.
Na kraju krajeva, mi smo mračni i tužni ljudi.
Toliko su bile loše da se nisu mogle koristiti.
Izgledaju kao šala o pokunjenosti,
kao parodija benda.
U mom sećanju, imali smo sjajan dan,
šetali smo Parizom,
onda smo se vratili u hotel,
sedeli smo u predvorju,
mislim da je neko zvao Adama.
Žena na recepciji je rekla:
„Da li je tu Adam Duric?
Možete se javiti na uslužni telefon.”
Bio je to Geri Gerš.
On je bio predsednik Kapitola
i otišao je pre kraja slaganja albuma,
ali sam i dalje bio kao njegov mlađi brat,
njegov drugi mlađi brat bio je Kurt Kobejn.
VESTI
Ovde Kurt Loder, a ovo su MTV vesti.
Vođa Nirvane, Kurt Kobejn,
neverovatno talentovani pevač, tekstopisac i gitarista,
pronađen je mrtav, u petak ujutru u Sijetlu,
navodno je u pitanju samoubistvo.
SIJETL, VAŠINGTON 8. APRIL 1994.
ROLING STOUN
KURT KOBEJN 1967-1994.
Bio je to veliki i strašan trenutak
za njega više nego bilo kog od nas,
jer je u stvari poznavao Kurta.
Ja sam bio samo obožavalac.
Bio sam u blizini, ali ga nisam poznavao.
Bio je vrlo uznemiren kada je umro Kurt Kobejn,
mislim da ga je to izludelo.
Obojica smo imali neke slične borbe,
ali ja to ne podnosim dobro.
Zato je sve oko toga bilo toliko strašno
jer za mene, znam... Niko drugi nije znao,
ali ja sam znao da imam mentalnu bolest,
a to je bio veliki problem.
Bio sam na lekovima koji su nekako...
Ne mislim da sam bipolaran,
ali me leče od toga
i to je zastrašujuće.
On nije imao problema ni sa kakvim lekovima.
Nije se opijao, nije se drogirao.
Više sam bio zabrinut da će da odustane.
Adam je pokušavao da prikoči
uzbuđenje oko nas.
A nije se moglo zaustaviti.
Prva ploča je bila hit.
Ne možeš da usporiš ako publika traži još.
Ali Adam je želeo da se sve uspori.
Uspeh je stigao.
Misliš da ćete imati vremena
da razvijete svoj ritam?
Da li sami imate strpljenja?
Ne. -Ne?
Ne, mislim da je već prekasno.
Znači, stvari se ubrzavaju?
Da, za nas je prebrzo sada.
Za mene.
Hoćete li moći
da se odmorite kad se vratite u Ameriku?
Ne. -Ne.
Kad smo se vratili iz Evrope, sleteli smo u Nju Orleans.
Otišao sam na tamošnji festival,
na vašar, i bio sam okružen ljudima.
Nisam imao pojma šta se dešava,
odjednom je...
mnogo ljudi me je okruživalo,
nisam bio u zemlji kad se to desilo.
Nisam shvatio da smo postali poznati.
Kao da...
Ovo je bilo više kao manija.
Čudna stvar se desila tog leta,
ta promena, od sviranja indi roka u emisijama
do svirke u halama
gde svi žele da čuju samo "G. Džouns".
Mislim da je možda bilo u grčkom pozorištu.
Zvao me je: „Samo dođi na scenu sa mnom.”
POZORNICA
Izašli bismo, svetla su se prigušila,
a neki zvuk...
Nastupam ceo svoj život,
ali ne pred toliko ljudi,
ne sa tim osećajem kad izlaziš
i skoro te pogodi talas.
Ne mogu čak... Ne mogu to ni da opišem.
Zvuk je preplavio sve,
a taj osećaj iščekivanja,
nekako se obruši na tebe.
Pomislila sam, eto zašto je on...
zašto se muči.
Počeo sam da slušam „Avgust i sve posle toga”.
STIV KER TRENER
Automatski je, čim sam ga poslušao, postao moj omiljeni album.
Živeo sam u zalivu,
pa smo postali bliski prijatelji.
Mislim da Adam i ja imamo sličnu prirodu,
imamo tihu i stidljivu stranu,
ali radimo nešto
gde nastupate pred hiljadama ljudi.
Pomiriti to je čudna stvar,
kad ljudi počnu da te prepoznaju.
Sa jedne strane je neverovatno laskavo.
Sa druge je... Prosto, voliš svoju privatnost
i osećaš se malo nesigurno.
Moći to shvatiti dok se razvijaš
i nositi se sa popularnošću je čudan osećaj.
Predvodio sam „Čejnsou kitens”.
Znao sam ga jer u tom trenutku nisi mogao da ga ne znaš.
TAJSON MID ČEJNSOU KITENS
Zaista sam mogao da vidim
kako su mnogo izloženi.
Šetali bismo,
a neko bi nam prišao:
„Hej, ti si onaj momak”,
a pojma nema kako se bend zove
niti ko je on, ali bio je onaj momak
kog su videli na televiziji.
Par ulica od hotela bio je jedan bioskop.
Sedeo sam u bioskopu. Nikoga nije bilo.
Pozadi su se otvorila vrata.
Momak je došetao do mog mesta,
onda je seo pored i rekao:
„Ti si onaj momak iz Kaunting Krouza?”
Potvrdio sam.
Pitao je, da li je u redu da sedne pored.
Rekao sam: „Vidi, samo hoću
jedno slobodno popodne.
Samo hoću malo vremena za sebe.”
„Dobro, čoveče.” Ustao je i otišao.
Posle pola sata vrata su se ponovo otvorila.
Momak je išao kroz prolaz.
Rekao sam: „Hoćeš li da me ostaviš?”
To nije bio on.
Samo momak sa štanda sa grickalicama.
Rekao je: „Ne znam šta se dešava,
ali u holu je neko
ko telefonira poslednjih 30-40 minuta
zove svakog kog poznaje i govori im da si ovde,
napolju sada ima oko 200 ljudi.”
Mora da me zezaš.
„Ne, ako hoćeš da se iskradeš,
pozadi postoji izlaz.”
Izašao sam tuda, iskrao se niz uličicu,
i hodao sam ulicom,
onda sam čuo nekog da viče, pa sam potrčao.
Velika masa ljudi
me jurila do hotela.
To me potpuno izludelo.
Kao da sam se jednog jutra probudio na Marsu.
Treba malo vremena da se navikneš na gravitaciju.
Čuo sam ga da se žali
i pomislio sam: „Čekaj, uspešan si.
U čemu je problem?” Sreo sam se na ručku sa Adamom.
Sedeli smo za stolom,
sa nekoliko prijatelja
prišla nam je šestogodišnjakinja:
„Izvinite, mogu li da dobijem autogram?”
On je posegnuo za tim što je ona imala,
odjednom, pojavljuje se majka
iza nekog grma i otera devojčicu.
„Ja sam veliki fan, možemo li da se slikamo?”
Pomislio sam, zaboga.
Onda sam shvatio
da se mnogo više toga dešava
nego što sam mislio.
U početku, sa svojim dredovima,
bio je vrlo prepoznatljiv.
Spot za „G. Džounsa” je bio vrlo popularan i učinio ga je
jako poznatom osobom.
Nije mogao da ode bilo gde,
a da ga neko ne prepozna.
Mislim da nam je iskustvo bilo potpuno različito.
Ja sam trener male lige i sviram u bendu.
Nisam... Još uvek nisam poznat.
Samo sam u poznatom bendu, znate?
Postoji borba sa popularnošću, ali tu je
i putovanje koje traje tri godine,
kad putujete od nula do tri godine,
za nas je to bio veliki pomak.
Bio je odlučan u vezi sa tim
da nećemo biti samo bend sa radija.
Bićemo bend koji može da se gleda uživo.
Ali stalna turneja od tri godine,
obiće ti se o glavu.
Putovanje je stvarno izazovno.
Više ne možeš da kažeš šta je zaista stvarno.
Na putovanju, svi su pomalo otuđeni, jer ni ne znaš gde si.
Ne znaš koji je dan.
Budiš se svakog dana u nekom drugom krevetu,
to je druga planeta.
Onda ukapiraš da su sve uspomene
isključene, kao stvari koje su se desile
pre mesec dana, deluju da su se desile
pre nekoliko dana. Ono što se desilo
pre par dana, deluje kao da... Kad je to bilo? Bilo je pre par nedelja.
Zato što ste potpuno pometeni.
Nemate konstantu u životu,
osim nastupa koji vas vuku.
Teško je biti na turneji.
Bio je taj period kad su ljudi želeli
samo da čuju hitove,
a takvi ljudi čak nisu ni obožavaoci muzike.
Samo hoće da im se na koncertu ponovi radio.
Mislim da, kad odeš na koncert,
hoćeš da čuješ pesmu
na način na koji je čuješ u glavi.
Hoćeš da sviraju hitove
tačno kakvi jesu, onakvi kakve ih volite.
A Adam Duric to nije radio.
Ismevao me je.
„Sara Pantera” bi počelo kao uvreda...
SARA APHOF PROMOTERKA
...i ismevanje što volim metal.
Ne sećam se.
Mislim da sam joj dao nadimak Sara Pantera.
Rekao bi: „Pantera.”
Rekla bih, da, volim „Panteru”.
Voliš hevi metal?
Oni barem imaju fenomenalne nastupe, rekla bih.
Ne može se reći isto za tebe.
Ne znam za to. Ne sećam se.
„Videla sam da u Milvokiju odlaziš posle četiri pesme.”
To je prvo što sam rekla Adamu kada smo se upoznali.
Bio je u čudu. -„Molim?”
Bili ste grozni u Igls Bolrumu.
Moje drugarice i ja smo izašle.
Rekao bi samo: „Sećam se tog nastupa.”
Bilo je to tokom leta, kad sam...
Dok stignem do nastupa, svake večeri,
bio bih mnogo ljut.
Publika je bila grozna prema našim predgrupama.
Baš odvratna.
Samo su hteli nas da čuju i da čuju „G. Džouns”,
izviždali su ostale bendove.
Neki od njih su mi bili prijatelji,
drugi su mi bili idoli, kao što je Aleks.
Imali smo Aleksa koji je bio predgrupa.
ALEKS ČILTON U KLIVLENDU
Niko nikad nije čuo za njega.
Publika u Milvokiju baš ne oprašta.
Kad je Adam izašao, bio je ljut.
Prijatelja su mu izviždali i oterali. Bio je ljut zbog tog ponašanja.
Pogledala sam drugaricu
nakon prvih nekoliko pesama gde on ljutito peva
i pomislila: „Ne želim da uništim svoju ljubav
prema njihovoj muzici. Hajdemo.”
To iskustvo na letnjoj turneji,
učinilo je da ne želim da sviram.
Imao sam nervni slom.
Morali smo da otkažemo par nastupa i ta turneja se završila.
Bio je vrlo osetljiv. Nije, u bilo kom smislu
ili na bilo koji način spreman na ta dešavanja.
TOM MALALI MENADŽER TURNEJE
A desilo se, da je bilo mnogo pohvala,
ali i mnogo zloupotrebe.
Ne znam nikoga ko to može da podnese.
Usledila je opravdana reakcija.
Čudna stvar je, tokom tih prvih nekoliko turneja
ili pet meseci, kritike su bile fenomenalne.
Svi su govorili:
„Otkrio sam taj bend i fenomenalni su.”
Ali se to brzo pretvorilo u nešto sasvim drugo.
Kaunting Krouz nisu bili preterano voljeni
u San Francisku.
San Francisko je veoma prevrtljivo mesto.
I vrlo provincijalno ako hoćete da budete kul.
A u to vreme, kul je značilo da zvučite kao Studžiz
Ili Bathol Surfers, ili nešto slično.
A bilo šta sa prizvukom komercijalnog
ili što je moglo da se peva skladno, nije bilo kul.
Kada su Kaunting Krouz stvarno postali uspešni,
to je ispljuvano u San Francisku.
Čovek mi je prišao i rekao: „Vi ste tako srećni.”
Zahvalio sam mu se, nastavio je: „Mislim...
baš imate sreće, zato što ste u stvari baš grozni.
Uspešni ste i to sve,
dok bolji bendovi nisu.
Zar se ne osećaš čudno
kad si takvo sranje, a toliko si popularan?”
Pomislio sam, čoveče,
ko bi prišao potpunom strancu
i rekao mu tako nešto?
Da, tresnuli su te.
Ljudi su navikli da mi prigovaraju
zbog oblačenja.
Bilo je ljudi, koji su govorili da dam otkaz,
pisali mi mejlove,
kako je taj momak došao do moje adrese?
To je sve deo toga.
I nekako moraš da to pomiriš
te kritike, sa životom koji treba da živiš.
Imamo kuću u severnom Berkliju.
Izgleda kao da je žurka
svako veče u našoj ulici.
Sve se pretvorilo u zabavu.
Onda sam shvatio da to nije zabava u našoj ulici, bili su to klinci
koji su nam kampovali ispred.
Uselili su nam se na travnjak,
i tamo su živeli.
Svakog dana su mogli da nas vide kroz prozor.
I kroz prozore su pokazivali ka nama. Počeo sam da imam napade panike:
„Ne mogu ovde ništa da radim. Ne znam gde da odem.
Gde god da odem, uvek je isti problem.”
Počinješ da se skrivaš od svih
kad ti ljudi tako prilaze.
U osnovi, postaješ zatvoren.
Jednog dana sam imao poziv. Bio je to Sal Dženko
i Džoni Dep iz „Vajper ruma.”
SUVLASNICI VAJPER RUM
Pitali su kako sam.
Rekoh: „Sve je u redu.”
Pitali su: „Šta nije u redu?”
Jer je verovatno bilo baš jasno,
pa sam im rekao da sačekaju.
Neko vreme su se došaptavali,
stavili su me na čekanje.
Pa su rekli: „Vidi,
uzeli smo ti sobu u hotelu 'Bel Ejdž',
to je hotel odmah iza 'Vajper'.
Rezervisali smo ti mesto na letu u sedam sati,
iz Ouklanda do Burbenka. Večeras imamo zabavu.
Kejt Mos slavi 21. rođendan.
Samo dođi, moraš da izađeš odatle.
Moraš odmah da odeš odatle.”
Pa sam otišao.
BULEVAR SANSET
Te prve noći, na zabavi Kejt Mos,
u društvu supermodela,
svi su bili u toj sobi,
što je čudno videti.
Kao da šetaš kroz muzej umetnina
i odjednom dođeš ispred „Američke gotike”,
onda se popneš na odmorište stepeništa,
a tu su „Oblaci” Džordžije O'Kif, a to je baš poznato,
a nalazi se ispred vas.
Odjednom se pojaviš na takvoj zabavi, a kod kuće si imao groznu nedelju,
a tu je Eli Mekfirson i svi drugi poznati modeli
koji u tom trenutku postoje.
I usput, upoznaš Vilijema Barouza.
Upoznaš Toma Petija. Upoznaš Bilija Gibonsa.
Jer su svi zajedno u toj maloj sobi
u tom klubu koji su stvorili Džoni i Sal.
L.A. je bio kao utočište.
U to vreme mi se činilo kao prava čarolija.
Kao da je ceo grad pun sanjara.
Bez obzira da li sanjaju
plitko ili duboko, umetnički ili ne.
Nisu hteli da rade ono što rade svi ostali.
Hteli su da sami naprave nešto.
Znate, igrači, vajari, slikari, modeli,
glumci, pisci, režiseri, muzičari.
Kristina Eplgejt mi je kupila Nikon aparat za Božić
jedne godine, mislim '93. ili '94.
Pa sam slikao,
u to vreme u „Vajper rum” nisi mogao da uneseš kameru.
Nije bilo interneta, mobilnih...
ŠENON MEKMANUS BIVŠA MENADŽERKA
...a pošto sam bila menadžer, mogla sam Nikon da unesem u bar,
pa sam imala mnogo slika.
Uvek sam imao malu Olimpus Stajl kamericu
koju sam mogao da stavim u džep.
RENDAL SLEVIN FOTOGRAF
Nije to bila nikakva velika ideja
osim što sam znao da su mi prijatelji baš kul.
Nisam to hteo da zaboravim.
Bila sam Instagram pre Instagrama.
Zato što sam slikala, preko 20...
Bilo je tu 23 minuta snimka na Sansetu.
Zaposlila sam sve te ljude.
Obično bih pravila ili duple,
ili troduple kopije slika,
jer bih davala ljudima po kopiju jer su bili na mnogo slika,
onda bih to stavila u album,
i donela ga sledeće noći
koju sam promovisala,
a on bi se dodavao kroz klub.
Bila sam jedina... Pored Rendala, ponekad.
Dozvoljavala sam Rendalu da ponekada fotografiše,
jer sam znala da ih on neće prodavati
tabloidima.
Kada sam se motao oko Adama,
bio sam jedini sa kamerom.
Da ja nisam slikao te fotografije,
sve bi bilo samo sećanje.
To je ono što mislim da ih čini posebnim.
Uvek kažem da je to bilo poslednje dobro vreme,
jer je bilo lepo znati...
da možeš da se sakriješ.
Živela sam u jednoj od kuća Kristine Eplgejt,
ona je izdavala jednu od kuća.
Pa sam rekla Adamu:
„Druže, Kristina izdaje jednu slobodnu kuću.”
Sećam se, vozila sam se sa njim kroz kanjon Lorel
„Zapamti ovu vožnju, ona će od sada
biti tvoj put do kuće.”
Sledeće što znam, preselio se u zabranjeni L.A,
odakle dolaze sve loše stvari.
Sve sranje potiče iz Los Anđelesa.
Ako si odrastao u zalivskoj oblasti,
posebno u Berkliju, kaže se:
„To je izvor svih sranja.”
Naravno, svi koji to misle
nikada nisu išli u L.A, ali to nije važno.
Osim Rendala,
jedini ljudi koje sam poznavao tamo su ljudi koji rade u „Vajper rumu”.
Znao sam Sala, upoznao Džonija, Šenon i nekoliko ljudi koji su radili...
Bila je nekolicina ljudi koje poznajem,
i zato sam stalno visio tamo.
Znam da se mnogi neće složiti,
ali imali ste osećaj kao u kafiću „Nazdravlje”,
kao da ste u malom baru, iako je bilo velikih nastupa,
naravno, Smešing Pampkins ili Oejzis, ili slično,
ali ljudi koji su dolazili pet, šest noći nedeljno
bili su kao porodica.
Bilo je to kao bezbednosna mreža oko ljudi
koji su visili tamo, to je uključivalo i Adama.
Šenon bi rekla: „Moram do toaleta. Znaš li da radiš na kasi?”
Rekao sam da znam.
Rekla bi: „Možeš li to?”
Bio sam barmen, radio na kasi, onda sam to radio svakog dana.
Bilo je to mesto gde mi je bilo prijatno.
Naučila sam ga da bude barmen,
onda je postao baš dobar, pa je rekao:
„Napojnice nisu za mene, nego za nju.”
Upoznavao je devojke i ljude,
išla sam na zabave za prijateljima,
i zaradila mnogo novca. Takođe sam mislila,
još uvek može da priča sa ljudima, a da nije:
„Onaj lik iz Kaunting Krouza hoće da priča sa mnom.”
Više je: „Šta bi da popiješ?
Rum i kolu? Važi. Osam dolara.”
Mogao je da priča sa ljudima
i da ne bude u toj koži.
Čuo sam da je neko rekao:
„Taj momak izgleda kao onaj iz grupe Kaunting Krouz.”
Jer ljudi neće misliti da će momak sa naslovnice „Roling Stouna”
da im služi Amstel lajt.
Uzeli smo dosta slobodnog vremena.
Sećam se da smo iz San Franciska zvali Adama i rekli:
„Hoćeš da se nađemo da pišemo?
Mogli bi da se nađemo.”
Rekao bi da trenutno nije u bendu.
Znali smo da se ima problema.
U stvari smo se pitali, hoćemo li ili ne, snimiti
drugu ploču,
jer je izgledalo da je on spreman da odustane.
Kroz glavu su mi prolazile misli tipa:
„Da li je bolje što smo dovde stigli
i onda završili,
ili je bolje da nismo ni došli dovde ranije,
ne znajući kako je”, ako me razumete.
Ni ne znam da li je tačno,
ali sam pročitao, da Adam negde radi u baru,
nakon prvog albuma,
i uvek sam se na svoj način držao toga.
Nakon svega što radimo,
probaću da uradim nešto takvo.
Vidim da se trudi da nekako ostane na zemlji.
A za mene, to znači da se trudi da zapamti:
„Moram da radim ono što rade normalni ljudi,
da bih znao da pevam o stvarima kroz koje ljudi prolaze.”
To me je stvarno inspirisalo. To je istina?
To je istina.
Otišao je da radi u Vajper Rumu.
Dobro, dobro u Vajper Rumu.
Onda je to manje prizemno, ipak,
od čekaonice na aerodromu u De Moinu.
Nisam nikada bio dobar,
i dalje nisam dobar u razgovoru sa drugim ljudima.
To nije bilo važno, jer u Los Anđelesu prilazili bi mi i razgovarali sa mnom.
Nisu to bili samo obožavaoci.
U stvari, normalno su se ponašali,
jer su svi bili poznati.
Iako sam ja bio poznat, koga je briga?
Tu je Džek Nikolson. Koga je briga za tebe?
Sa Alenom Ginsbergom sam jedno veče jeo meksičku hranu.
Zajedno smo gledali Adama Anta.
Šta više možeš da želiš od života?
Onda, kada sam se malo oporavio,
jer mi je trebalo vremena za oporavak,
bilo je čarobno.
Dobio sam taj svet da o njemu pišem,
bilo je baš fascinantno.
Jedva sam čekao da snimim ploču.
Živeo sam potpuno drugačijim životom
te godine, više nego ikada do tada
u svom životu. Bio sam na takvom putu.
Obišao sam svet.
Bio sam rok zvezda. Pa sam se preselio u Holivud.
Upoznao sam stvarno kul ljude.
Želeo sam da pišem o tome.
I mislio sam...
„Napisaću jebeno najbolji
rokenrol album.”
Ne mogu da zamislim pritisak koji se desio
od toga da si nepoznati bend do prodaje sedam miliona ploča
i to prvog albuma, a da se ni ne trudiš.
Ni ne znaš da ćeš to uraditi.
A onda kad to uradiš, svi kažu:
„Hajde ponovo.”
Ovog puta smo dobili Edvardijansko zdanje iz 1930-ih
u brdima iznad parka Grifit.
U čemu se razlikovalo kad ste se preselili?
Svemu daje drugačiji zvuk?
Mogli smo sve da stavimo u jednu sobu. Daje eho.
Mislili smo da će živopisnost sobe da pomogne.
Nisam siguran hoće li ili neće,
ali će dati stvarno jedinstven zvuk.
Zvučaće dobro ili neće, ne znam.
Ali, zvučaće jedinstveno. -Tako je.
Imala je veliki prilaz kada se uđe unutra
sa tim velikim stepeništem koje vodi strmo gore,
jedan od onih klasika, kao, stepenice.
A ipak, ceo prostor dnevne sobe je
odmah postao mesto gde je bend svirao,
muzička soba.
Izašao sam da kupim sve.
Mikrofonske kablove i mikrofone kao i snimače,
sistem slušalica i veliki broj stvari.
Ovo mi je prijateljica, Džejn Prat.
Bila je urednik časopisa „Odvažna”,
jer je i sama vrlo odvažna.
Bila sam između časopisa „Odvažna” i „Džejn”...
DŽEJN PRAT OSNIVAČ I UREDNIK
...radila sam dosta za televiziju.
Ovo je klavir Džima Morisona. -Nema šanse.
Da, jeste.
Stanodavac ga je ostavio u kući.
Bend poznajem
od kasnih odlazaka u Adamovu kuću
kad nije mogao da spava pa je ispijao piva,
i gledao televiziju.
Zvuči sranje. I treba da zvuči kao sranje, što i jeste.
Dobro. -Da.
Razmišljali smo o producentima.
Imao sam ideju o drugačijoj vrsti osećanja,
pa sam odmah pomislio na Gila Nortona.
Hoćeš da nastavimo kroz ceo refren, ili da zadržimo u refrenu to što radiš?
Radio je sa „Piksiz” na albumu „Dulitl”,
što je bila fenomenalna ploča.
Namerno zvuči rokerskije.
Osim Tonija Berga,
svi sa kojima smo razgovarali
u kompaniji su želeli
drugi „Avgust i sve posle toga”,
a mi smo otišli u potpuno drugom pravcu.
Ne želim da napravim „Avgust i sve posle toga”.
Toni?
Mislim da Adam na snimanje albuma posmatra
kao mogućnost da se izrazi.
TONI BERG GEFIN REKORDS
Često je to nešto što ne može da se izrazi.
To je instiktivan odgovor.
Znate šta? Tako treba da bude.
To je cela jebena poenta.
Kad orgulje idu, sviraj sa njima.
Solo?
Da, kad krenu orgulje, i ti sviraj.
Videćemo ko će da pobedi.
Adam je želeo za drugu ploču,
da bude nešto jača,
i želeo je glavnog gitaristu,
jer mislim, da to što je sam ispred
bez ičega da se osloni
za pevača kao što je on
to je više nego što je želeo.
To je previše pažnje.
Već dobijaš svu pažnju.
Dobro je da imaš omotač.
Živeo sam na severu,
bio kod ortaka iz srednje škole.
Sedeo sam i gledao suđenje O. Dž. Simpsonu,
a taj momak me je pitao,
non-stop je postavljao pitanja.
Bili smo na turneji tri godine,
i bio sam u fazonu: „Moram da odem odavde.”
Pa me Adam pozvao da dođem.
Da li je Dejv tu? -Jeste.
Da. -Dejv je tu. A Den?
Da.
Čarli? -Svi su tu.
Da. -Met?
Da, jeste. -Uzmi bas.
Gde je Čarli?
Tu. -Idemo.
Nisam stvarno bio u studiju.
Jednom sam snimao sa prijateljima,
bilo je snimanje u dnevnoj sobi.
Bilo je to moj prvi album, i eto ga,
ovaj album znam da će biti slušan, očigledno.
Trudio sam se da se saberem
i da prođem kroz to.
Jebi se, Holivude!
Ritam gitara Dejva Brajsona je
vrsta instrumenta koji se ističe
na prvom albumu.
Na drugom albumu čujete Dena, ali i Imija.
A Čarlijevo stalno prisustvo
čini da stvari teku prilično stručno.
Obično se dešava da Adam dođe sa pesmom,
a bend na njoj mnogo radi.
Onda bi Adam došao na kraju dana
ili sledećeg dana i rekao bi
da smo svi grozni muzičari i da svi treba da damo otkaz.
Onda zajedno radimo i na kraju mu se svidi.
Samo je važno da nas Adam voli.
Otpušteni ste.
Otpušten sam. To je to. Nisam više u bendu.
Ako upoznaš nekog umetnika, pravog umetnika,
i upoznaš nekoga ko bi samo sve da izmeša
želeći da izazove slušaoca
ili ljude koji imaju autoritet.
Mislim da Adam to dobro radi.
Radi to na umetnički način.
Nije grubo, već izražajno.
Album „Katapult” počinje sa...
Kao da sam vrišteći poslat u stratosferu,
a onda se srušio nazad, i ne znam kako, ali moram da shvatim
kako da se nosim sa tim.
A „Oporavak satelita” je
album o tome da se podigneš,
nakon što si se srušio sa neba.
Adam i ja smo živeli u nekoj vrsti čudnih...
DEJVID VAJLD PISAC
...ispresecanih života što je rezultiralo
da se on zabavlja sa jednim i po od „Prijatelja”,
dok sam ja pisao dve knjige o „Prijateljima”,
i pisao sam prvu naslovnu priču
o „Prijateljima” za „Roling Stoun”.
NAPISAO DEJVID VAJLD
Adam je zgodan momak na neki način.
On ima malo vajb ogra,
ali je momak koji može da napiše onakve pesme.
Da sam glumica, valjda bih se zabavljao sa njim.
Kad sam upoznao Dženifer Eniston,
prijatelji su me lagali, a njeni su lagali nju.
Oboma su nam rekli da se jedno drugom dopadamo.
Nisam znao ništa o njoj.
Bio sam zauzet tokom udarnog termina.
U četvrtak uveče u osam sati,
nisam gledao televiziju, bio sam na pozornici.
Ono što je ludo je da je to bio epicentar
slave i projekcija devedesetih.
Svaki momak kog sam poznavao me je pitao, u prvoj sezoni
„Prijatelja” kada sam pisao o tome,
da li je Dženifer Eniston sama.
Kao da su mislili da imaju šansu zato što TV zvezde
imaju tu vrednost.
Dođu ti u kuću i misliš:
„Isti su kao moji prijatelji.”
Dok smo se spremali da snimimo ploču,
radili smo te nastupe u „Vajperu”
i radili smo na materijalu.
Onda je Džen došla u seriju, a ona je baš kul,
pametna je, stvarno zabavna, a i prelepa.
Bio sam opčinjen. A njoj se očigledno sviđam.
Zabavljao se sa glumicom,
a svaki rok kritičar mislio je da trebaju da se zabavljaju.
Takođe ulazi u moderno doba slave
baš u vreme kada ono eksplodira.
Bio je to baš tačan trenutak
kada se „Roling Stoun” na neki način takmičio
sa svetom „US Magazina” nekom vrstom sveta poznatih popa.
I sve je razljutio.
Sećam se da sam jednom bio ovde sa Džen i Adamom,
onda smo otišli.
Adam je parkirao auto preko puta,
a mafijaška scena
sa paparacima i snimanjem je bila zastrašujuća.
Niste videli Kurta Kobejna kako ulazi na
snimanje „Sabrine, veštice tinejdžerke”
i zabavlja se sa ljudima.
Mislim da mu je to možda dodalo negativnosti
u toj crkvi
modernosti i alternative. Stvar je u tome da se to nikoga ne tiče.
U svetlu tih godina,
provodila sam mnogo vremena sa Adamom,
bio je stvarno zaljubljen možda četiri ili pet puta.
Vrlo brzo bi se zaljubljivao.
MERI-LUIZ PARKER GLUMICA
Moja sećanja na Adama su platonska u 98 posto,
možda 98,6.
Mogao je i bez nekoliko tih devojaka, mislim.
Mogla bih da sklonim
nekoliko njih sa te liste sa zadovoljstvom.
Ovde imamo večerašnju listu.
Kad smo snimali svoju drugu ploču,
„Vratiti satelite” zabavljao se sa Kortni Koks.
Kako se ona družila sa nama, ili je bila u autobusu na turneji.
Lakirala mi je nokte.
Postoje rečenice koje se ponavljaju
na ploči u vezi sa njom. Znate, ona je „Manki”.
Devojka koja se pojavljuje u bolničkoj sobi
u spotu „Dugi decembar” je Kortni.
Ta ploča je tesno povezana sa tom vezom.
Ne mislim da je veza najzdravija stvar
na svetu, jer Adam nije bio najzdraviji
na svetu u tom trenutku.
Kortni je verovatno moja najduža veza,
iako ne znam... stvarno
da li smo bili zajedno većinu vremena.
Mi smo vrlo različiti ljudi.
A bilo je trenutaka
kad smo bili apsolutno divni zajedno.
Bilo je trenutaka kad je bilo zaista teško.
Nismo bili na istoj talasnoj dužini.
Shvatam to. Teško je odupreti se izazovima popularnosti,
ali to takođe može da bude prilično destruktivan element.
Mislim da je on prepoznao
određenu tačku kada postaje
ili u najmanju ruku flertovao sa činjenicom da postane kliše.
Zadrži privatni život privatnim.
Sačuvaj svoju javnu ličnost za posao.
Pomaže vam da budete imuni
na stvari koje mogu mnogo da povrede
ili su vrlo lične.
„VH1 Storitelers” su sestra,
ekvivalentne „MTV Anplagd”.
Ono što je činilo razliku, „Storitelers” je bio pripovedač
koji treba da vam objasni o čemu se u pesmi radi.
Ponekada, mislim da pesme poput ove mogu da budu malo banalne.
Izgleda da svi koji imaju veliku ploču
pišu pesme o tome kako su imali težak period
i mislim da je teško
da se ljudi ponekada sa tim solidarišu,
jer misle: „On je poznat, mučenik.”
To je čudna stvar, zar ne? A onda odjednom,
ceo svet se promeni.
Ljudi te drugačije gledaju, tretiraju te drugačije.
Prilagodio sam se, ali bilo je trenutaka
kada mi je bilo stvarno teško.
Stvarno smo se trudili da smislimo potpune obrade
i napišemo ponovo sve te pesme.
Na primer, pesma „Da li si me videla nedavno?”
na ploči je i zvuči super, zar ne?
Sve je samo gitara, a klavir se čuje...
i sve je tako...
Ali sad, kad rasturiš pesmu počneš da otkrivaš tekst,
osnovu,
ceo razlog zašto ta pesma postoji.
Nemate utehu trešteće električne gitare
da vas ometa od činjenice da je to u stvari pesma
o tome kako si jadan zato što si rok zvezda
sada.
Pesma „Sopstvo” ispunjena je ljutnjom.
Tada sam prvi put u životu
zaista osetio
postojanje na više od jednog mesta.
Kao da živiš u svom životu,
a zatim živiš i neku zamišljenu verziju
sebe u ljudskom zamišljanju tebe,
i živiš i na radiju.
Ta pesma je konkretno o
vezi sa popularnošću,
i vezi ljudi sa tobom
kroz slavu i bes, kroz odbacivanje istog.
Šta sada misliš o meni?
Sad, kad kažem "jebi se", šta misliš o meni?
Jer ideja da možeš da mi kažeš
nešto, bilo šta, bilo koju stvar
koje se sećaš u vezi sa mnom u toj pesmi,
jer ja nisam više ta osoba.
Ta pesma je ispunjenje
proročanstva, mračnog i strašnog proročanstva "G. Džounsa".
Postoji predviđanje, a ovo mu je kulminacija.
Znate, da, postao sam poznat. Da, mrzeo sam to.
Da... Ja više ne prepoznajem sebe.
Ne znam ko sam,
a ni ti ne znaš ko sam.
Samo misliš da znaš.
Viđaš me na omotima časopisa.
Viđaš me na MTV-ju.
Viđaš me sa ovom ili onom glumicom.
I misliš da znaš ko sam, ali ne znaš.
Reci mi samo jednu stvar
koje se sećaš o meni.
Naš novi album se zove „Vratiti satelite”
i izlazi 15. oktobra.
Vi ste ga prvi čuli.
Ova pesma se zove „Odlazak”.
Vrlo sam uzbuđen zbog nje.
Takođe znate da imamo ovaj uvod.
Nismo toliko nepoznati.
Imali smo jedan od najvećih albuma
na svetu u protekle tri godine,
i svi će slušati šta god da izbacimo sledeće.
Pa sve dok je sjajno, dobro nam je,
nevažnost je bila stvar
koje se plašiš, ne neodobravanje.
Nisam bio zabrinut da se ljudima neće dopasti.
Mislio sam da smo opet snimili odličan album.
I jesmo.
Znate, „Avgust” je prodat u velikom broju primeraka.
Ne znam u koliko primeraka tada,
šest ili sedam miliona. Pa sam mislio
da će se svaka ploča prodati u sedam miliona.
Mislio sam da će se
ovaj „Satelit” prodati u sedam,
prodaće se i za više, ali nije.
ALBUM „BROJANJE ZVEZDA” JE SOLIDAN, ALI BLAG
U vreme kad je objavljen, niko nije obratio pažnju,
ili im se nije dopao.
On je sjajan umetnik, ali je osetljiv.
Koliko god njegova spoljašnjost delovala snažno,
morate sa njim pažljivo,
jer je stvarno dobar tekstopisac
i sjajan pevač.
Ako mu u svom časopisu kažete da je grozan,
to će na njega uticati.
KAKO JE USPEH RAZMAZIO ADAMA DURICA
Hvala, laku noć. Čuvajte se.
Na putu bih bio iscrpljen.
Kritike su izašle i bile su sranje.
U stvari, nisu bile sranje,
uopšte nas ni ne pominju.
Kritike govore o ljudima sa kojima izlaziš
i nemaju nikakve veze sa muzikom.
Adam se brinuo zbog kritika. On je vrlo osetljiv.
On je osetljivi kučkin sin.
„Vratiti satelite” je bio dvostruko platinast,
mislim oko dva miliona, što nije
uspeh koji je imao „Avgust i sve posle toga”.
Ali da prodate dva miliona ploča,
1996. kao svoj drugi album...
BROJANJE NEVOLJA
...usred ove negative,
u ovakvom okruženju
gde svi počinju da te mrze
samo zato što si previše uspešan.
OPLAKIVANJE USPEHA CELIM PUTEM DO BANKE
To je još impresivnije
od prodaje sedam miliona ploča
niotkuda.
Za neke ljude „Vratiti satelite”,
druga ploča, je na neki način, srednjoškolski baksuz,
iako je sjajan album
i veoma uspešan na neki svoj način.
To je sjajan album.
U to vreme me je stvarno slomilo.
Toliko naporno sam radio na albumu.
Delom zato što u to vreme nisam baš bio zdrav.
Bio sam u haosu, mentalno.
Mislio sam, ovo nam je poslednji album.
Gubim ovu bitku, sa čim god da se borim,
i idem nizbrdo.
Trebale su mu godine da se suoči
sa svojom dijagnozom.
Da vam kažem istinu, ono što sam mislio je,
da treba da otkaže nastup...
to je loše za posao,
ali ako vam pomaže da prevaziđete
ostatak turneje i to mi je u redu.
Ako moramo da otkažemo ostatak ove turneje,
jer ti više ne možeš. Razumem to.
Uzmi slobodno vreme, probaj to da središ.
Nije bilo jasno šta treba da uradimo za njega, znate...
kada mu je loše, jer mu je povremeno i bilo loše.
Lekar je savetovao da ide na odvikavanje
da se skine sa lekova.
Prepisanih lekova.
Rekao je: „Jok”, i zakazao turneju.
I radili smo celu turneju sa njim koji se skidao sa lekova,
bio je sasvim lud i to je bilo teško.
Tada sam se zaista borio sa mentalnim oboljenjem.
To me je vuklo dole na neki način,
imao sam problem da to prevaziđem.
Mislim da, ako su moje pesme o nečemu,
onda su one o pokušaju
da počnem makar da osećam
dok te sve oko tebe ohrabruje da otupiš,
da umrtviš osećanja.
Mislim da ako postoji neka poruka u njima, to je to.
Ne mislim nužno da je moguće biti srećan.
Nisam siguran da je svet pogodno mesto za to.
U nekom trenutku, dok sam još živeo u Los Anđelesu,
zaista sam bio u haosu,
i počeo sam da se sečem.
Najgori deo toga da se sečeš je,
što izgleda da to deluje.
Kao da oslobodi deo toga.
Pa sam počeo još više da se sečem, jer je to u stvari poboljšavalo sve.
Sećam se da sam nekako prolazio tom logikom
i razmišljao da u stvari to i nije dobra logika.
Imajući dovoljno jasnoće da:
„Mislim kao da stvarno radim nešto produktivno,
a u stvari ne radim.”
Pozvao sam doktora i rekao:
„Ovo je problem, trenutno imam problem.”
Pa sam se prijavio u medicinski centar UCLA.
Tog dana kad sam se prijavio, Maraja Keri se odjavljivala.
U vestima su
ismevali Maraju Keri.
Nisu se odnosili sa poštovanjem
ili empatijom, ni malo. Predstavili su je
kao šalu, da je propala.
A to mi je potvrdilo
da ne razgovaram o tome sa novinarima,
dok nemam kontrolu nad tim.
Imao sam dovoljno otrova uperenog ka sebi
da znam da ne treba nikome od njih ništa da kažem.
Prvo, ne možeš da razgovaraš o tome.
Prosto ne možeš.
Mislim da je mentalna bolest svuda širom i duboko u svetu
jer svi misle različito.
I što više znamo o tome kako nam mozak radi,
mislim da će nam biti bolje.
Znali smo da Adam ima hroničnu nesanicu.
Nije bio zatvoren,
nije ćutao o svojoj mentalnoj bolesti.
Bio je otvoren i ranjiv po tom pitanju,
ali prosto nije imao...
Niko nije znao taj jezik.
Dobiti toliko pažnje tom brzinom,
osećam da je skoro kao...
da baciš bombu na mozak i kažeš:
„Nadam se da će sve dobro da se završi, znaš?”
ADAMU JE KONAČNO DIJAGNOSTIKOVAN TIP DISOCIJATIVNOG POREMEĆAJA
KOJI SE KARAKTERIŠE DEPERSONALIZACIJOM.
TO PODRAZUMEVA GUBITAK VEZE IZMEĐU MISLI
SEĆANJA, OSEĆANJA, OKRUŽENJA I IDENTITETA.
Mislim da je dosta pomoglo konačno dobijanje dijagnoze.
Kada lekar kaže: „Ovi lekovi su
verovatno pogrešni za tebe.
To ćemo da promenimo.
Ovo se stvarno dešava.”
I konačno nešto
što u stvari sumira sve.
Neće otići,
ali znam kako da dišem a da ne paničim.
Znam kako da prevaziđem stvari i da živim sa njima.
Okrenuo je list
i počeo da radi na sebi.
Zaista se video sasvim na dnu
i izvukao se iz toga.
A to je najbolja stvar koju je ikada uradio.
A kada se ponovo izgradio iz toga, trud koji je uložio,
svaka mu čast.
Pokušavam da ne mislim o tome,
ne razmišljam o tome kada radimo.
O tome razmišljam u međuvremenu.
Definitivno mi je mnogo toga pokvarilo.
Postaneš javna šala
koju svi prepričavaju,
svima je drago što nije lično.
„KAUNTING KROUZ MORA DA UMRE” POD RUKOM ZAKONA
Znaš li za bend „Kaunting Krouz”?
Njihov pevač je ova stvar i zove se „Adam Duric”.
Ovaj pregoreli Stranputica Bob
spavao je sa vrhunskim glumicama iz 90-ih.
Nema ravnog mom pevaču
iz „Kaunting Krouz”, karikaturi Adama Durica,
i njegovoj albino verziji. Ovde.
Neko je 2003. napisao:
„Shvativši da nikad neće biti
vitka lutkica kao Enrike Iglesijas,
lider benda Adam Duric,
otišao je skroz na drugu stranu.
Izlazi izgledajući kao bosonogi vozač autobusa
sa hobotnicom nasađenom na glavu.”
Voleo bih da vidim takvu emisiju.
Radije bih gledao to nego Enrikea Iglesijasa.
„Adam Duric ima ogoljen živac privezan na glasne žice.”
To je pozitivno.
„Vrištanje, drhtanje, izvijanje, bockanje.
Pevač grupe Kaunting Krouz
ne zna za bol koju nije želeo da pokaže
otvaranjem usta i puštanjem da izleti.”
On bi pročitao kao lošu kritiku,
ali ja na to gledam kao na strast.
Ko jebe kritike.
To je samo deo toga kad postaneš popularno lice za ismevanje,
kao da si i sam šala.
Takve vreće za udaranje smo postali.
Ali zašto? Zašto tako misliš?
Pa, ne znam, jebi ga.
Očigledno je razbesnelo mnogo ljudi.
Možda sam ja kriv za to,
govoreći im da odjebu
kad su hteli da radimo ono što ja nisam.
Za mene, šala je preterana
kada dolazi iz ljutnje ili ljubomore.
Kad dolazi iz dopadanja, ne može da bude preterana.
Ako nekoga volite, pišem kao obožavalac
ili dobacujete kao obožavalac,
sve je to dobro.
Ali kada namera nije dopadanje,
onda je šala otišla predaleko.
Ja bih mogao da ismevam Adama ceo dan.
On zna da ga volim.
Zato i volim muziku benda.
To je kao bend Dejva Metjuza
bez onih komplikovanih gitarskih delova.
Ne, ja volim Kaunting Krouz. To je najbolja muzika
koju možeš da čuješ na CVS-u u tri ujutru.
Gledali ste film „Miran čovek”?
Džon Fordov film o Džonu Vejnu.
On je bivši bokser i odlazi u Irsku,
pokušava da živi u domu u kom se rodio.
Upušta se u svađu sa obližnjim zemljoposednikom
koji postaje mnogo ljut
na lik Džona Vejna.
I kaže svom čoveku,
koji je ljigavac:
„Zapiši to ime.”
Zapiši i ime onog Šona Torntona.
„Jesi li zapisao?” -„Jesam.”
Onda povuci liniju preko.
Smrt za njih.
Uvek tako kaže. „Sada ih precrtaj.”
Kao što ću i ja da uradim, napisaću imena i precrtati ih?
Imam pametnija posla.
Izgleda kao gubljenje mog vremena.
To je ipak sjajna scena. To je odličan film.
Volim da sviram.
Volim to da radim.
To je jedina stvar koju stvarno volim da radim.
Navikao sam da u životu nemam ništa osim muzike.
Sada, izgleda da je to istina,
ne živim više samo za muziku, kao ranije.
Mnogo mi znači da nastavim da budem kreativan
i da pišem pesme.
Ali ne umirem bedan u samoći,
sam u kući bez drugog izlaza
osim svojih pesama.
Upravo sam imao vrlo strašnu disocijativnu usamljenost.
A onda, tu su bile pesme,
koje me na neki način povezuju sa svetom.
Adama sam upoznala 2017. godine.
Bio je šarmantan i pomalo stidljiv
i potpuno sladak.
ZOI MINC ADAMOVA PARTNERKA
Prosto, izašli smo na večeru,
i od tada smo zajedno.
Osećam se zaštitnički prema Adamu.
Ranije sam se brinula
da zavisim od nekog za sreću,
ali Adam ne zavisi od mene niti od bilo koga.
Mislim da su dredovi bili jedna od stvari
koje ljudi o njemu verovatno nisu razumeli...
bili su faktor
za način na koji je javnost reagovala na njega.
Mislim da je tu bilo pomalo ismevanja,
i da je to bila fiksacija medija:
„Onaj momak sa dredovima zabavlja se sa divnom ženom,
šta je sa tim?”
Kada smo započeli našu vezu,
imao je dredove,
i imala sam osećaj, šta god da su bili ranije,
sada su više kao neki štit.
Mislim da su bili barijera,
i kada uspem da se probijem kroz nju
i vidim njegovo lice...
Dopalo mi se to lice... Ima prelepe oči
i moje omiljeno, najlepši osmeh na svetu.
I uvek sam ga...
nežno ohrabrivala
možda bi trebalo da probaš...
da ih se rešiš.
Bila sam zadivljena i zaista srećna zbog njega
jer je on bio srećan.
Bio je spreman za novo doba.
Bio je spreman da bude nova verzija sebe,
možda izloženija verzija sebe samog.
Bila sam oduševljena zbog njega.
RED ROKS 2023.
Drugi album je album za mene.
Sećam se da sam čuo „Vratiti satelite” u sobi mog brata. On ga je prvi nabavio.
KRIS KARABA
Nisam znao šta je to. Nije zvučalo kao prva ploča.
Zvučno, nije zvučalo kao prva ploča.
Ima drskost koja mi se i dalje dopada.
Čini da se osećam,
čak i u ovom periodu života, mlado i uzbuđeno zbog muzike.
To je jedan od onih albuma
koje još uvek slušam kada treba to da osetim.
Pesme su bez premca
i sve su dosledne, od prve do poslednje sve od prve ploče, sve do one...
ŠON BARNA MUZIČAR
...koju su skoro izdali. Nisam mogao da verujem
da neko može tako dobro da stvori osećanja.
Promenilo mi je život. Pišem pesme zbog toga.
Mislim da daje,
bend kao naš, uvid u hrabrost...
VESLI ŠULC LUMINERS
...o tome da ne moraš da pišeš najbrže,
najglasnije pesme.
Moraš da pišeš značajne pesme.
Mogu da budu tihe, mogu da budu spore,
mogu da budu srceparajuće.
Iskrenost nije mrtva.
Ozbiljnost te neće ubiti.
Ne mora da bude ironično ali mora da bude poetično.
Imao je veliku želju da bude potpuno otvoren
i ranjivim, i da kaže koliko se loše osećao,
što je bila... bila je to najbolja stvar.
Ljudi koji su voleli prvi album,
možda nisu kupili „Vratiti satelite”
možda i jesu,
ali niko nikada nije prestao da voli njegove pesme.
Nisu prestale da se emituju na radiju.
Da vidim.
Snimićemo „Dugi decembar”.
Sami? -Da.
Dobro.
Spreman si? I...
Znači ovo je bis.
Adamov talenat je mnogo važniji
od modernog, što je dnevna stvar.
Jebeš moderno.
Ima mnogo ljudi od kojih je Adam dobio
ne tako zanosne recenzije tokom devedesetih,
na koje niko ne obraća pažnju sada,
koji nemaju mesta u srcima generacija.
Znajući šta znam sada,
rekao bih, sve dok ono što pevate
pevate iz srca i zaista želite da pevate,
nema razloga za brigu.
Svako će imati drugačiju reakciju,
neki ljudi koji nešto mrze danas,
voleće to sutra.
I najbolja muzika Kaunting Krouza, po meni,
zvuči kad da je baš briga šta bilo ko misli o njoj.
Prosto vam prenosi njegovo iskustvo
ili njihovo iskustvo.
To je bratstvo i sestrinstvo
čudnih ljudi sa kojima imam tu zajedničku stvar.
Uzimamo stvari koje se dešavaju u našim životima
i pretvaramo ih u te čudne stvari,
ti stihovi, kao način objašnjenja
kroz šta prolazimo.
ALBUM „VRATITI SATELITE” IMAO JE DVA PLATINASTA IZDANJA U SAD
KAUNTING KROUZ SU IZDALI OSAM STUDIJSKIH ALBUMA,
I PRODALI VIŠE OD 25 MILIONA ŠIROM SVETA.
NJIHOV NAJNOVIJI ALBUM,
„ČUDO OD PUTERA, PRAVI SLATKIŠI!”
NASTAVLJA NJIHOVU ZAOSTAVŠTINU.
I dalje sam opsednut muzikom.
To više nije beg kojim izražavam sebe.
Već mesto na kome živim, i obožavam ga.
Prevod titlova: Milan Radivojević