Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
HERSH, SEYMOUR - STUDIU ASUPRA RĂZBOIULUI CHIMIC ȘI BIOLOGIC
Există cinci baze mari în Statele Unite
unde se dezvoltă și se produc arme chimice și biologice.
A existat vreun accident?
Este incidentul de la Dugway.
Într-o duminică, niște fermieri au văzut că le mureau oile.
Până luni muriseră 6.000.
CENTRUL DE TESTARE DESERET POLIGONUL DUGWAY
Testau gaze neurotoxice acolo din anii '60.
Ceva a mers prost. Un avion avea la bord 150 l de gaz neurotoxic colorat în roșu.
GAZ VX
A explodat în zona Salt Lake City.
ÎNREGISTRARE MILITARĂ DECLASIFICATĂ
Și ai tăi? Au resimțit efecte nocive din cauza asta?
Nu știu dacă e din cauza asta sau nu.
Toți am fost stricați la stomac sâmbătă și am vomitat toată noaptea.
Că are sau nu legătură, te cam sperie.
Personalul medical, veterinar și tehnic de la Poligonul Dugway
este pe teren
și investighează cauza acestei probleme.
În acest moment, încercarea de a găsi
cauza exactă a morții oilor ar fi o pură speculație.
ACCES LIMITAT - SE CONFISCĂ APARATELE FOTO
Nu-mi pasă ce spune armata. Am investigat pentru un articol scris de mine.
Oile au fost ucise de gaz neurotoxic.
Armata o dă la întors, dar era un gaz neurotoxic.
Toți spun asta neoficial,
dar nimeni nu e dispus să spună că armata minte.
Așa.
UN FILM DE LAURA POITRAS ȘI MARK OBENHAUS
REPORTAJE DE SEYMOUR M. HERSH
Haide!
Fă-o cum trebuie!
SH-BX24-PREȚUL-PUTERII, SH-BX03-BIN-LADEN, SH-BX03-RĂZBOIUL-ÎMPOTRIVA-TERORII
Zice: „Hersh pare să știe multe despre ceea ce investighează.
Dar e în regulă, șefule. Nu știe de mușamalizare.”
E chiar uimitor. Am văzut-o abia acum un an.
Gata. Să începem.
- Bun. - Ce vreți să facem?
- Ați filmat tot, nu? - Am dori să vorbim despre surse și...
Voi ați dori să vorbim despre surse.
- Nu. - Eu mi-aș dori să nu o facem.
Nu despre anumite surse, ci despre ce tip de oameni sunt.
I-am amintit deja pe unii dintre ei.
M-am uitat la materiale aseară. Numele lor apar peste tot.
Niciodată n-aș... Poți face asta doar după ce mor.
Nu-i expunem pe niciunii dintre ei.
Unii dintre ei ar putea să mai fie în viață.
Mulți mă urau din suflet, dar tot îmi vorbeau.
De ce crezi că voiau să vă întâlniți?
Nu știu. Dacă lucrai în serviciile secrete,
munceai și trăgeai pe rupte acolo, de ce n-ai fi vorbit cu mine?
Nu știu.
Nu îi psihanalizez pe cei cu care vorbesc. Și nici pe mine, slavă Domnului.
Știu că ați vrea să o fac, dar nu mă apuc de așa ceva.
Mă gândesc la niște oameni...
Iată, e cineva care lucra pentru Kissinger și mai e...
tipa de la CIA.
E greu să știi în cine să ai încredere.
Eu abia am încredere în voi.
LAURA L-A RUGAT PE SY SĂ FACĂ UN FILM ÎN 2005.
DUPĂ APROAPE 20 DE ANI, EL A ACCEPTAT.
MARK A COLABORAT CU SY LA TREI DOCUMENTARE DE INVESTIGAȚIE.
Am învățat să nu-mi bat capul cu ce cred alții,
fiindcă ce scriam îi supăra mereu pe câte unii.
Există o istorie a SUA care e greu de scris.
Există mereu și un alt nivel.
Ca reporter de ziar, aflu secrete și fapte,
dacă de asta e nevoie.
Și le public. De ce, dacă știm că încălcăm reguli, legi și siguranța națională?
Sunt informații strict secrete.
Dar credem că există un motiv extraordinar,
o poveste cu autorități responsabile care nu-și fac treaba în mod corect.
Asta e problema. Îngrădirea presei nu trebuie să existe.
Teoretic, putem publica orice. Așa prevăd Constituția și Declarația Drepturilor.
MUȘAMALIZARE
Când intrăm în orice fel de confruntare, americanilor le place ca ei să meargă așa,
iar adversarii să cadă așa.
Nu purtăm acest gen de război în Vietnam.
Cred că noi ne mișcăm mai mult așa.
Iar ei se mișcă mai degrabă așa, în loc să se miște în sus și în jos.
Facem progrese.
Suntem mulțumiți de rezultatele obținute.
Provocăm pierderi mai mari decât suferim.
ADMINISTRAȚIE
BOMBARDAMENT ÎN HANOI, DE SEYMOUR HERSH WASHINGTON, 25 IAN.
PENTAGONUL ADMITE CĂ A AVARIAT ZONE CIVILE DIN VIETNAMUL DE NORD ÎN TIMPUL RAIDURILOR
ARMATA NU E PREGĂTITĂ DE LUPTĂ. E ÎN CRIZĂ GRAVĂ DE CĂPITANI.
SUA AR ÎNCEPE OPERAȚIUNI MILITARE ÎN MEKONG ÎN PRIMĂVARĂ
RĂZBOIUL POATE FI LA UN PUNCT DE COTITURĂ
Pentagonul e un loc ciudat.
Te duci acolo, îți bei cafeaua, stai de povești, citești ziarele.
Fac conferința de presă pe la 10:30, tu scrii ceva după ea.
Tipii ăștia sunt plătiți regește ca să asculte conferința de presă,
să aștepte o oră transcrierea,
apoi să scrie 500 de cuvinte după ea.
E slujba lor pentru întreaga zi. Nu e prea mult.
Ceea ce avem în America nu e atât cenzură, cât autocenzură din partea presei.
Eram la Pentagon pentru Associated Press
și, în loc să merg la prânz cu colegii,
mergeam să vorbesc cu tineri ofițeri.
Vorbeam despre fotbal, ne cunoșteam mai bine.
Eu fusesem în armată, eram rezervist.
Până la urmă, au început să-mi spună: „Știi, se moare pe capete acolo.”
Am zis: „Cum adică?”
BINE AȚI VENIT!
E multă manipulare.
Mulți iau decizii despre ce ar trebui să audă și să asculte oamenii.
Iar în Vietnam, se ucide pe față.
SPRIJINIȚI-I PE SOLDAȚI! ADUCEȚI-I ACASĂ!
În general, mă simțeam cumva inutil.
Mă frustra să mă gândesc la munca mea în contextul războiului.
Era o poveste importantă și părea imposibil de spus.
Exista ceva numit adevăr.
Se petrecuseră niște lucruri... și nu vedeam cum pot afla adevărul.
Și mă frământam gândindu-mă la asta.
După o ceartă cu editorul, am plecat de la AP.
Mă căsătorisem cu Liz, aveam un copil și nu prea aveam bani.
Făceam multă muncă de freelancer.
Într-o zi, am primit un telefon de la un tip pe care nu-l cunoșteam.
Am zis: „Ce e?” A zis: „Se mușamalizează o atrocitate cumplită în Vietnam.”
Nu era prea clar.
FOC
A zis că un soldat o luase razna și împușcase mulți oameni.
Nu știa prea multe, dar armata intrase în panică.
Nu aveam un nume, nu știam nimic.
Am mers la Pentagon de câteva ori, unde era un colonel care îmi plăcea.
M-am întâlnit cu colonelul, dar acum era general de brigadă.
L-am oprit și i-am spus: „Nu ne-am mai văzut de ani buni.”
Am zis: „Ce ai la genunchi?” A zis: „Am luat un glonț în el.”
„Te-ai împușcat în genunchi ca să devii general și să te decoreze?”
A râs și a zis: „Du-te-n mă-ta!”
CORIDORUL EISENHOWER
Am mai mers și i-am spus: „Și unde mai ești acum?”
„La Șeful Statului Major General.”
„Westmoreland?” A spus: „Da”.
„Ce știi despre cel care a împușcat un sat întreg?”
Și a zis: „Să-ți spun ceva, Sy.
Individul ăla, Calley, sper să ajungă în Iad.”
Calley? Aflasem un nume.
Desigur, îl scriam greșit,
dar am găsit o știre din New York Times.
Erau câteva rânduri despre locotenentul William Calley Jr.,
care era reținut pentru omor.
Și îl chema Calley.
Am aflat că avea un avocat numit Latimer.
L-am sunat și i-am spus: „Mă numesc Hersh.
Zbor spre Coasta de Vest și mă opresc în Salt Lake.
Pot să trec pe la biroul tău ca să vorbim?”
A zis: „Sigur, vino!” Știți...
Nu era chiar așa, dar voiam să pară ceva informal.
Când am ajuns în biroul lui, a scos o bucată de hârtie.
PUNERE SUB ACUZARE
Era actul de punere sub acuzare a lt. Calley pentru uciderea a 109 oameni.
Avea hârtia în fața sa, cu susul în jos.
Mi-am zis în sinea mea:
„Continui conversația, te prefaci că iei notițe
și scrii, literă cu literă, cât de mult poți.”
CAPĂT DE ACUZARE: ÎNCĂLCAREA ART. 118 DIN CODUL PENAL MILITAR
WILLIAM L. CALLEY JR.
Aveam o știre-bombă.
BUN-VENIT LA FORT BENNING!
Așa că am decis să-l caut pe Calley.
Și am zburat la Fort Benning.
Mi-am luat un costum prăfuit, de la nuntă.
Port aceleași haine zile întregi.
BAZA PRINCIPALĂ
Am ajuns dimineață. În final, am dat de el pe la miezul nopții. Am avut noroc.
Era în casa pentru colonei și generali. A fost ultimul loc unde l-am căutat.
Nu era deloc cum mi-aș fi dorit. Voiam să văd un monstru.
Începe să-mi toarne minciuni.
„Un schimb de focuri cu mulți inamici, nu știai cine e cine.
Doar îmi făceam treaba, protejam trupele.
S-au ucis civili, dar voiau să ne omoare.”
A zis: „Căpitanul meu, Ernest Medina, este și el anchetat. Îți va confirma.”
Ridică telefonul și zice: „Dle căpitan, sunt cu un reporter din Washington.
Îi confirmi că eu doar am urmat ordinele?”
Medina zice: „Nu știu despre ce vorbești.” Și îi trântește telefonul.
Calley se uită așa la mine și zice...
„Poate că eu sunt țapul ispășitor.”
ARMATA SPUNE CĂ A UCIS INTENȚIONAT CEL PUȚIN 109 CIVILI
ÎNTR-O MISIUNE LA UN FORT AL VIET CONG SUPRANUMIT „PINKVILLE”.
„ELIBERAȚI ZONA”
VICTIME CIVILE
Sy încercase să vândă articolul mai multor ziare.
Nimeni nu voia să-l publice.
În cele din urmă, mi l-a dat și mi-a spus: „N-o da în bară!”
Și am petrecut următoarele nouă ore sunând toți redactorii-șefi
ai tuturor ziarelor din SUA și propunându-le călduros articolul.
Ai publicat săptămâna trecută un articol despre un locotenent
care este acuzat de uciderea a 109 civili vietnamezi.
Unde a apărut prima dată? În...
Chicago Sun-Times, la 05:30, adică 06:30 la Washington.
- E ancheta ta din Dispatch. - Da.
A apărut apoi în prima ediție a aproximativ 30 de ziare.
Cred că e nevoie de o abordare neconvențională.
Am vorbit cu Life și cu Look. Nu erau interesați.
Atunci a preluat David Obst Dispatch.
M-a asigurat că îl poate pune, intact, pe prima pagină.
Nu mă mai simpatizează nimeni la Pentagon.
Au încercat să păstreze secretul.
Și eu le-am stricat jocul.
Dle locotenent, ai puțin timp?
POLIȚIA MILITARĂ
Potrivit Pentagonului, Calley e nebun.
Eu bănuiesc că nu e nebun, ceea ce ridică o întrebare serioasă.
Dacă ordinul era să împuște tot satul?
Și dacă e așa, e ceva ce se face mereu?
Suntem cu tine, Calley!
LOCOTENENT CALLEY
Sigur mai era ceva.
Nu avea cum să nu fie. Și nu știam încotro să o apuc.
Armata nu urma să mă ajute, era clar. Am...
- Scuze! N-am închis telefonul. - Te rog.
Nu. Bine.
Te-am sunat doar ca să-ți spun ceva.
Avertismentul venea din Iran, dar a trecut prin Arabia Saudită. Însă nu e important.
Nu, ai spus: „Probabil din Iran.”
E de reținut. Din Iran, dar prin saudiți.
- Dar e în regulă. E bine așa. - Nu.
- Nu trebuie schimbat. - Nu vrei să spui prea multe.
La revedere! Vreau să închid.
Zice: „Nu vrei să spui prea multe.”
Uite cum a fost!
Ne-am întors la mine acasă, pe strada Macomb.
VOCEA LUI DAVID OBST
Sy citea The Washington Post
și a văzut un mic articol, care era ușor să-ți scape,
despre un tânăr pe nume Ron Ridenhour,
care susținea că spusese armatei despre masacru.
Cu opt luni în urmă, scrisese o scrisoare și o trimisese la 30 de congresmeni,
precum și Șefului Statului Major General, tuturor generalilor și Președintelui.
Spusese tot ce știa despre incidentul odios.
Am mers acasă, mi-am făcut bagajul, am împrumutat bani
și am zburat în California ca să-l văd.
Mai exact, mi-au spus că i-au văzut...
pe anumiți soldați
și pe unii ofițeri umblând prin sat.
Când se aflau acolo, dacă vedeau oameni
pe drum spre sat sau în sat, îi împușcau.
I-au văzut și au văzut că trăgeau fără să fi fost provocați.
Am simțit că trebuie să acționez, să fac ceva.
Nu pot fi cu conștiința împăcată dacă păstrez secretul.
Nu mi-aș putea ierta așa ceva.
Ridenhour mi-a dat lista cu membrii companiei.
Și mi-a dat numele a doi oameni care erau dispuși să vorbească.
Unul era un tânăr mormon care trăia în Utah.
Îl chema Michael Terry.
Am dat de el chiar în seara aceea.
Mi-a zis că fusese o chestie de tip nazist.
UN OFIȚER I-A ORDONAT UNUI TÂNĂR SĂ-I UCIDĂ PE TOȚI.
N-A PUTUT, A ARUNCAT MITRALIERA.
Al doilea despre care mi-a spus Ridenhour a fost Michael Bernhardt.
L-am întâlnit la Fort Dix.
Nu aveai cum să dai greș cu povestea asta.
Faptele vorbeau de la sine, trebuia doar să le lași să o facă.
Aveam notițe cu declarațiile lui Terry și ale lui Bernhardt.
Trebuia să-i lași să spună povestea.
„TOTUL A FOST PREMEDITAT, I-AU UCIS CU SÂNGE-RECE SUB OCHII MEI”,
A DECLARAT SERG. M. BERNHARDT, DETAȘAT ACUM PE COASTA DE EST.
BERNHARDT I-A ZIS INTERVIEVATORULUI: „MI S-A ORDONAT SĂ PĂSTREZ SECRETUL,
DAR UNELE ORDINE TREBUIE SĂ DECID SINGUR DACĂ LE VOI URMA.”
Ce ordine ați primit?
Înaintea operațiunii, comandantul a ordonat
să distrugem satul și să-i omorâm pe toți.
Ați crezut că oamenii din sat făceau parte din Viet Cong?
Unii dintre ei... Vă referiți la oamenii din sat.
Unii dintre ei...
nici nu știau încă să meargă.
Cum să facă parte din Viet Cong?
REACȚII FOARTE DIFERITE LA MASACRUL DIN VIETNAM
Mulți refuzau să creadă că e adevărat.
Erau supărați pe noi, care dezvăluisem faptele.
MULȚI SE ÎNDOIESC DE MASACRU
Nimeni nu voia să știe că americanii comiteau atrocități.
DOVEZI NECLARE ÎN PRIVINȚA MASACRUL DIN VIETNAM
MASACRUL DIN VIETNAM E „ÎNDOIELNIC”
PRIMELE RAPOARTE DESPRE „MASACRU” CATALOGATE DREPT PROPAGANDĂ
Recent, au apărut la știri câțiva indivizi implicați în incidente grave.
ȘEFUL STATULUI MAJOR
Unii sugerează că asemenea incidente sunt comune în rândurile Armatei SUA.
Dar în acest incident regretabil au fost implicați doar câțiva indivizi.
Nu trebuie trasă la răspundere armata ca instituție.
Încercam să aflu ce se întâmplase.
Ce naiba se întâmplase?
Ăsta era scopul meu.
Și dădeam de tot felul de oameni. Am găsit mulți oameni care mi-au povestit multe.
Cum adică ce se întâmplase?
Cum s-a ajuns la așa ceva?
La o asemenea nebunie.
Îmi amintiți de lucruri la care nu vreau să mă mai gândesc.
Îl căutam pe un tânăr care a rămas fără un picior, Paul Meadlo.
Locuia în această zonă din Indiana.
Era o fermă veche și dărăpănată.
A ieșit o doamnă cu atitudine sudistă.
I-am zis: „Îl caut pe Paul.
Sunt jurnalist și vreau să vorbim despre ce s-a întâmplat în armată.”
Iar ea mi-a spus ceva ce nu voi uita niciodată.
A zis, cu o voce îndurerată...
„Era un băiat bun și au făcut din el un ucigaș.”
Când s-a întors,
se bâlbâia întruna și...
L-am întrebat: „Ce te face să te bâlbâi?”
A zis: „Mamă, am văzut iadul cu ochii.”
Apoi m-am dus să-l întreb pe Paul ce s-a întâmplat.
A fost de neoprit...
„Crimă, omor, crimă, nevoia de ispășire.”
Și... era cât se poate de serios.
Sy mă sună și îmi zice: „Avem o știre care va atrage atenția întregii lumi.”
„ERA UN BĂIAT BUN ȘI AU FĂCUT DIN EL UN UCIGAȘ.”
DE CE A FĂCUT-O? „FIINDCĂ NI S-A ORDONAT.”
Iar eu am sunat la CBS Evening News.
Apoi am făcut ceva ce nu trebuie să faci, dar nu știam pe vremea aceea.
Am zis: „Avem nevoie de bani.”
Tipul zice: „Cât vrei?”
Habar n-aveam. Am zis și eu: „10.000 de dolari.”
A făcut o pauză și a zis: „Bine.”
L-au pus pe Mike Wallace să-l intervieveze.
După două minute, Mike zice: „Filmăm acum.” Și au început să filmeze.
Câți oameni ai adunat?
Erau vreo 40-45 de oameni pe care i-am adunat...
în centrul satului, cum spuneam.
- Bărbați, femei și copii? - Da, bărbați, femei, copii.
- Și bebeluși? - Da.
I-am strâns pe toți și i-am pus să stea ghemuiți.
Și...
Locotenentul Calley a venit și a zis: „Știi ce să faci cu ei, nu?”
Am spus: „Da.”
Am presupus că voia doar să fim cu ochii pe ei.
A plecat și s-a întors după 10-15 minute.
A zis: „De ce nu i-ai ucis încă?”
I-am spus: „Nu credeam că vreți să-i omorâm.
Credeam că vreți doar să-i păzim.”
A zis: „Nu, vreau să-i omorâți.”
Și...
S-a dat înapoi trei, patru metri și a început să-i împuște.
Mi-a zis să încep să trag în ei și așa am făcut.
Am tras vreo patru încărcătoare în ei.
- În bărbați, femei și copii? - Da.
- Și în bebeluși? - Da.
Cum poți împușca bebeluși?
Nu știu. Așa se întâmplă.
„AM ÎMPUȘCAT BEBELUȘI... AȘA SE ÎNTÂMPLĂ”
Noi de-aici nu plecăm!
Nu ne ducem!
AICI SUNT TAXELE DUMNEAVOASTRĂ
ÎNTREBARE: ȘI BEBELUȘI? RĂSPUNS: ȘI BEBELUȘI
Ron Haeberle, fotograful militar aflat pe teren, avusese două aparate foto.
Pentru armată, folosise un film alb-negru.
SOLDAȚI AMERICANI NEIDENTIFICAȚI LÂNGĂ MY LAI (HAEBERLE FILM ALB-NEGRU)
N-a zis nimănui că avea și un film color.
După ce a apărut primul meu articol, a vândut fotografiile.
IMAGINI EXCLUSIVE, MARTORI OCULARI MASACRUL DE LA MY LAI
ORDINUL ERA SĂ DISTRUGEM MY LAI ȘI TOT CE MIȘCA ÎN EL.
„NU ÎI NUMIM CIVILI. PENTRU NOI, SUNT MEMBRI VIET CONG”
MASACRUL CARE A ÎNGROZIT LUMEA
Pozele au fost publicate în toată lumea.
ZIUA ÎN CARE NE-A PIERIT UMANITATEA ÎNTR-UN SAT DIN VIETNAM
Câte persoane au murit din familia ta?
Patru persoane.
Când ai venit de la piață, ce ai văzut?
Sunt prea mic, mi-a fost frică să mă uit.
Doar tu ai supraviețuit din familia ta?
Da.
Au venit și au dat foc.
I-au bătut, au luat câțiva prizonieri. I-au ucis pe toți.
Știți de ce?
Nu știu care a fost motivul.
I-au strâns pe toți. Până și călugărul a fost luat și ucis.
Puteți spune cam câți oameni au murit?
Câți oameni au fost uciși?
Da.
Nu știu, dar erau morți peste tot. Am văzut foarte multe cadavre.
Nepotul meu, care tocmai învățase să meargă,
se agăța de gâtul meu, plângea și își striga mama.
Apoi a fost împușcat și a murit. Am rămas împietrită.
INCIDENTUL DE LA MY LAI APROAPE CĂ NE-A SCĂPAT
FREELANCERUL HERSH A FOST PRIMUL CARE L-A RELATAT, DUPĂ UN PONT TELEFONIC
Armata noastră comite în mod sistematic violuri și crime.
Toți au închis ochii, inclusiv reporterii,
fiindcă e clar că unii auziseră despre asta.
MY LAY (4) CONFIDENȚIAL
E îngrozitor. Cum de nu s-a aflat? Asta e întrebarea.
P-195 MY LAI - FOTOGRAFIE OBLICĂ
Au fost uciși 400 sau 500 de oameni, în prezența unei duzini de elicoptere
trimise acolo pentru sprijin în luptă.
În elicopter era și generalul-maior care conducea Divizia Americal.
Era și colonelul din fruntea brigăzii.
Era prezent și șeful echipei operative.
În câteva zile, au aflat ce s-a întâmplat 300-400 de oameni.
Cu toate astea, nimeni n-a raportat nimic.
Sunt două concluzii pe care le-am putea trage.
Una ar fi că a fost un eveniment atât de crunt și de șocant,
încât nimeni nu voia discute despre el.
SOLDAȚI AMERICANI - LÂNGĂ MY LAI
Dar concluzia mai logică e că e ceva obișnuit în Vietnam.
AM OBSERVAT CADAVRE ARUNCATE ÎN ȘANȚ. NE-AM OPRIT SĂ MÂNCĂM (ZONĂ APROXIMATIVĂ)
8. AM MÂNCAT DE PRÂNZ 7. AM VĂZUT ÎN JUR DE 50 DE CADAVRE
Era important câți inamici ucidea armata.
Numărul de victime dădea măsura succesului.
Westmoreland avea nevoie de cifre mari.
Și cum te asigurai că erau uciși mulți inamici?
Mergeai în locuri ca My Lai
și dădeai ordin să-i ucidă pe toți fiindcă erau din Viet Cong.
I-au ucis în trei feluri. Au participat majoritatea soldaților, deși nu toți.
- N-ai înțeles. - Vă spun ce au făcut.
Să ne concentrăm la fapte.
Au strâns cam 100 de oameni, i-au împărțit în grupuri și i-au împușcat cu mitraliera.
Nu știi sigur, n-ai fost de față.
- Ca reporter, știu. - Ai văzut cu ochii tăi?
Dacă asta e condiția, ce caută un reporter la conferințe de presă la Casa Albă?
RAPORTUL DEPT. ARMATEI ANCHETĂ PRELIMINARĂ
După ce am publicat articolul, armata a făcut o anchetă.
Citeam mărturii despre ce s-a întâmplat.
Iar cei din armată erau înnebuniți să afle cum au ajuns în posesia mea.
Totul trebuia să rămână secret.
PROBA P-1 - FOTOGRAFIE AERIANĂ A SATULUI MY LAI (4) ȘI A ÎMPREJURIMILOR
Vrei să te uiți la fotografiile aeriene,
și să marchezi locul unde crezi...
FOTOGRAFIE AERIANĂ - MY LAI
...că ai văzut șanțul
în care erau cadavrele?
Da.
5. ȘANȚUL CU 30-40 DE CADAVRE
PROBA P-152 - COPIE DUPĂ P-1 ADNOTATĂ DE DOMNUL LACROSS
PROBA P-189 - COPIE DUPĂ P-1 ADNOTATĂ DE DOMNUL PENDLETON
PROBA P-122 - COPIE DUPĂ P-1 ADNOTATĂ DE SERGENTUL OLSEN
DESENAT DIN MEMORIE ÎN WASHINGTON 21.01.1970, THOMAS KINCH
DESENAT DIN MEMORIE 06.02.1970, CALVIN L. HAWKINS
DESENAT DIN MEMORIE 16.01.1970, DENNIS M. BUNNING
BĂIAT, FATĂ ȘI BĂRBAT CARE IMPLORAU SĂ FIE CRUȚAȚI
Nu știu dacă vreți să auziți asta, dle.
Vrem să auzim orice ai de spus.
Bine.
5. BĂRBAT, FEMEIE ȘI COPIL, MORȚI PE POTECĂ
Primul glonț a lovit un copil în cap.
M-am întors și am vomitat. Era prima oară când...
ZECE CADAVRE BEBELUȘ MORT
Mai omorâsem oameni în război,
dar nu văzusem de aproape dezastrul provocat.
CADAVRE ÎMPRĂȘTIATE
CPT. MEDINA A ÎMPUȘCAT UN COPIL DE 3-4 ANI
Ce s-a întâmplat după ce au fost împușcați?
Păi...
AICI ERAU ÎN JUR DE 40 DE CADAVRE
Cam tot atunci, mai mulți soldați violau femei din zonă.
Erau trei tipi călare pe o singură fată.
Un tip lua câte o fată și...
Am văzut unul sau doi băieți împușcând apoi fetele.
AICI AM VĂZUT O FEMEIE MOARTĂ ÎN PAT
În fiecare zi, aveam senzația că am îmbătrânit cu 30 de ani.
Așa mă simțeam.
Era din ce în ce mai rău.
Timp de două, trei luni, am tot dat de puștii ăștia.
Și... a fost oribil. Am aflat din ce în ce mai multe.
De câteva ori am simțit că nu mai suport.
P-78 MORMINTE NEMARCATE LA MARGINEA SUDICĂ A SATULUI MY LAI (4)
Din mărturii reieșea că incidentul de la My Lai nu fusese unul izolat.
Mai fusese un masacru în aceeași zi.
SATUL TU CUNG, SATUL MY KHE SATUL MY LAI, SATUL CO LUY
Potrivit armatei, la My Lai 4 a fost un incident izolat.
Au mai fost masacre nu doar în război, ci chiar în apropiere, în aceeași zi.
A mai fost unul la vreo doi kilometri.
Au fost 14 ofițeri implicați clar în mușamalizare.
Iar în final, Armata i-a acuzat
de abatere de la datorie, încălcarea regulamentului militar
și tăinuirea unor infracțiuni comise de militari.
Toți au fost implicați în omoruri, în plănuirea sau mușamalizarea omorurilor,
dar au fost acuzați de tăinuire de infracțiuni.
Westmoreland și-a terminat mandatul și a fost promovat,
deși toată lumea din armată și șefii din Statul Major General știau
că ucidea civili.
Bună!
Sigur că te voi proteja.
Nici nu știu cum să te descriu. Zi-mi tu!
Ziceți „o cercetătoare revenită recent din Gaza”.
Când spui că sunt atacați în mod deliberat femei și copii, pe ce date te bazezi?
Referitor la atacarea sistematică a copiilor cu drone...
SURSĂ ANONIMĂ
...am zeci de radiografii ale unor copii
cu gloanțe trase din drone în gât și în cap.
Le am de la medici.
Vorbim de copii.
E un coșmar. Și suntem abia în prima fază.
Eu nu îmi permit luxul
de a mă îndoi că se poate face ceva,
fiindcă țin legătura zilnic cu prieteni și rude.
Dacă mă îndoiesc înseamnă că îi abandonez.
Te duci înapoi?
Așa plănuiesc.
Oamenii nu înțeleg că se creează un precedent.
În Gaza de azi vezi colapsul dintre trecut și viitor.
Trecutul și viitorul ei, combinate.
În colaps.
Tata nu discuta niciodată cu noi.
Iar când comunica, era furios.
E ceva tipic est-european.
Am aflat secretul mai târziu.
Tata era refugiat evreu. A venit în America fără să știe engleză.
Fusese violonist în țara lui. Cânta superb la vioară.
Era dintr-un sătuc numit Šeduva.
Pe vremea aceea, în Lituania, dacă erai evreu, erai o țintă.
LISTA PASAGERILOR STRĂINI CĂTRE SUA
Când avea 16 sau 17 ani, în 1920 sau 1922,
tata a ajuns cumva din centrul Lituaniei la Hamburg,
economisind 12 dolari ca să se îmbarce pe o navă care mergea în America.
HERSH (HERSHOWITZ) ISADORE (ISADOR)
Nu știu engleza, nu știu prea multe.
NUME SCHIMBAT DIN „ISADOR HERSHOWITZ” ÎN „ISADORE HERSH”
LA 10 IULIE 1930, PRIN ORDIN JUDECĂTORESC
Ani mai târziu, când au venit nemții,
au dus toți evreii în pădure și i-au executat.
Toți au fost masacrați.
Și n-am vorbit cu el despre asta pentru că nu am știut.
N-a vorbit niciodată despre Holocaust.
Aș fi vrut să-mi spună ce s-a întâmplat.
Și mama ta nu ți-a spus?
Mama nu prea vorbea, iar când vorbea, nu zicea adevărul.
Mi-am dat seama repede. Așa era ea.
Îi plăcea să facă fursecuri, însă uneori le cumpăra.
Dar zicea că le-a făcut ea, de parcă noi n-am fi știut că nu era așa.
Era în regulă. Era mama mea.
APRILIE 1944
Am un frate geamăn. E fizician specializat în teoria undelor.
Mama ne îmbrăca la fel. Pe la 13 ani, ne-am prins că e aiurea.
Acasă n-am învățat mai nimic de la ai mei.
Așa că m-am înscris la Clubul Cartea Lunii.
DEVINO MEMBRU ACHIZIȚIONÂND O CARTE
Devoram cărțile.
PRIMA ACHIZIȚIE
Ele m-au învățat să gândesc.
Tata avea o spălătorie în South Side, la intersecția dintre Str. 45 și Indiana.
Îmi plăcea să lucrez acolo.
Era un cartier al muncitorilor de culoare.
Era un tip pe nume Sterling, care avea cam 20 de ani.
Călca pantaloni cu 12 cenți bucata.
Și mă ducea la baseball.
I-am văzut pe toți jucătorii mari de culoare. Pe Satchel Paige și pe alții.
Mi-a zis clar: „O să te descurci datorită culorii pielii tale.
Iar eu voi călca pantaloni toată viața.” Și am înțeles ce a spus.
N-a fost chiar atât de explicit, dar am înțeles.
Aveam două surori mai mari.
Erau tot gemene.
Abia așteptau să se mute de acasă.
Întotdeauna a trebuit să mă descurc singur,
fiindcă de la 15 ani a trebuit să-mi întrețin familia.
Tata tușea noaptea.
Fuma trei pachete pe zi. Țin minte cum tușea.
A făcut cancer la plămâni și la creier.
Când boala s-a agravat, îi făceam baie și mă ocupam de toate cele.
Fusesem elev de nota zece și am ajuns să nu merg la școală.
HERSH SEYMOUR: PITAGOREICI, EUCLIDIENI, GOLF, BASCHET.
Tata nu voia să merg la facultate.
Voia ca eu să mă ocup de spălătorie, pentru că eram capabil.
Alan, fratele meu, nu era destul de bun. El trebuia să meargă la facultate.
Zicea: „Seymour n-are nevoie de facultate. Se descurcă.”
Așa gândea el. Mă considera capabil să conduc afacerea și chiar eram.
Mai concret, ce calități aveai?
Vorbeam bine, aveam șarm, îmi plăceau oamenii.
Într-o seară, eram la volan după ce închisesem.
M-am uitat în sus și era întuneric. Am știut că murise.
Nici nu știam că e pe moarte.
Nimeni din familie nu se gândise să-mi spună, ca să-mi pot lua rămas-bun.
Exista un colegiu de doi ani în cadrul Universității din Illinois.
Era foarte ieftin, ceea ce era mare lucru.
Știusem mereu că scriu bine, dar nu știam cât de important era.
N-am realizat cât de mult mă va ajuta
când eram la casa de marcat la spălătorie.
SALĂ DE TESTARE
Una dintre primele teme
a fost să alegem un roman britanic și să-l comparăm cu un roman american.
Am scris un eseu pe tema asta.
Într-o zi, când s-a terminat cursul, mă pregăteam să plec.
Profesorul a zis: „Seymour Hersh e aici?” M-am gândit: „Aoleu! Ce-am făcut?”
M-am dus la catedră cu capul plecat.
Zice: „Tu ești Hersh?” Zic: „Da.” Zice: „Ce cauți aici?”
Am înțeles ce mă întreba.
I-am zis că mi-a murit tatăl.
M-a întrebat: „Unde e spălătoria ta?”
„La intersecția dintre Strada 47 și Indiana.”
Zice: „Îți faci singur programul?
Ne vedem mâine la biroul de admitere.”
Îmi dau și acum lacrimile.
„La Universitatea din Chicago.”
M-am dus acolo și mi-au dat un test.
Au zis: „N-ai nevoie de curs introductiv de engleză.” Zic: „Ba da. Merg la toate.”
Asta a fost tot. Mi-a schimbat viața.
Când am ajuns la Chicago, am descoperit o lume cu totul nouă.
Aveam o iubită la Washington. Taică-su era funcționar la stat.
Și m-a șocat zicând... Aveam 19 sau 20 de ani.
A zis: „Doamne! Tata spune că Eisenhower e un tâmpit.”
„Poți vorbi așa despre președinți? Așa zice taică-tu, deși lucrează...”
Ea a zis: „Da, chiar este un tâmpit.”
Am zis: „Președinții pot fi tâmpiți?”
Aveam 19 sau 20 de ani.
Nu știam prea multe despre lume.
Și nu credeam că o voi face mai bună. Nu îmi făceam iluzii în privința asta.
Dar aveam vaga senzație că eram destul de curajos.
Într-o seară, un tip începe să vorbească cu mine la un bar.
Zic: „Cu ce te ocupi?” Zice: „Sunt reporter, am fost la City News.”
Zic: „Ce e aia?”
Zice: „Nu știi nimic despre asta?” Zic: „Nu.”
A fost un miracol.
Știți? E un adevărat miracol că am găsit calea spre jurnalism.
Când se scria un articol,
rulam 12 exemplare, le puneam în coș,
le trimiteam prin tub pneumatic la toate agențiile și asta era slujba.
Într-o lună, m-au promovat reporter la poliție.
M-am îndrăgostit de meseria de reporter. Îmi plăcea mult.
Chicago era un oraș plin de mafie.
Iar mafia și poliția aveau ceva în comun.
Înțelegeam asta.
Primul lucru pe care îl înveți e să nu te pui cu polițiștii.
Dacă jefuiesc și fură, nu e treaba noastră.
Vedeam de aproape o tiranie.
Înțelegeam că e o tiranie, dar era și cel mai palpitant lucru trăit de mine.
Scriu despre ceva oarecum pueril
în ceea ce privește subiectul, dar merge.
Dar contează fiindcă e important avertismentul despre Dimona.
Dimona nu era o țintă. Și ai greșit.
Ai zis 50 km între aerodrom și Dimona.
Sunt 45 km. Dai rateuri, băiete.
La revedere! Vorbim.
E prietenul meu israelian, m-a ajutat acum 30 de ani la cartea cu bomba.
L-ai văzut? Ți l-am trimis. Ia să văd!
Fie ți l-am trimis ție, fie mamei mele moarte.
Poate că-l poate citi.
M-am întors odată de la Hanoi.
Am fost la Hanoi în timpul războiului.
Mama a zis: „Mereu mergi unde nu te vor.”
„Mereu mergi unde nu te vor.”
Să văd ce am făcut cu ăsta.
A.M. ROSENTHAL REDACTOR-ȘEF, NEW YORK TIMES
DRAGĂ DOMNULE ROSENTHAL: CE-AR FI SĂ-MI DAȚI O SLUJBĂ?
ABIA AȘTEPT SĂ SCRIU ȘI DESPRE ALTCEVA DIN AMERICA.
ADICĂ M-AM SĂTURAT DE CRIME ÎN MASĂ.
SPUNEȚI-MI CE CREDEȚI, SY HERSH
Aveam viză să merg la Hanoi.
M-au sunat de la The Times. Mi-au zis: „Vrem să publicăm tot ce ai din Vietnam.”
THE NEW YORK TIMES, SÂMBĂTĂ, 1 APRILIE 1972
Așa m-a angajat Abe Rosenthal.
Când am ajuns la Times, Henry Kissinger a vrut să mă vadă imediat.
Era îngrijorat că tipul care scrisese despre My Lai era la New York Times.
Nu îi plăcea situația, fiindcă el obținea mereu ce voia.
Era consilierul de securitate națională al lui Nixon și se vedea des cu presa.
Influența foarte mult presa, mass-media.
ORARUL DLUI KISSINGER LUNI, 3 APRILIE 1972
Am mers să-l văd la Casa Albă.
15:06, SEYMOUR HERSH
A zis: „Vreau să știu cu ce impresie ai rămas
după ce ai petrecut acele săptămâni în Hanoi.”
Zic: „N-am văzut semne că s-ar sta prost cu moralul.”
Și am ținut-o așa, 10-15 minute de bârfe, fără să vorbim de politici publice.
Apoi și-a sunat expertul pe probleme legate de Vietnam și i-a zis:
„Omul ăsta știe mai multe despre situația din Vietnam decât CIA-ul.”
Mi-am zis: „E incredibil!
Ar trebui să mă simt flatat de porcăria asta?” Eram șocat.
PRÂNZUL CU MAX FRANKEL
Dar așa mergeau lucrurile.
Kissinger suna la New York Times și vorbea cu directorul, Max Frankel.
Iar Bernie Gwertzman, care scria articolul de fond pe politică externă,
scria știrea.
DE BERNARD GWERTZMAN
Iar știrea scrisă reda exact ce spusese Kissinger.
„Oficiali americani spun că discuțiile sunt în impas.”
„Înalți oficiali...” Și era poziția lui Kissinger.
M-a uluit influența pe care o avea asupra celor de la ziar.
Și era clar că nu-i plăcea ce făceam eu.
- Nixon: Hersh e un nemernic. - Kissinger: Păi...
- Nixon: Probabil e agent comunist. - Kissinger: Exact.
Nixon: M-a șocat că New York Times publică așa ceva.
- Kissinger: O rușine! - Nixon: Ce crezi?
Nixon: Ce a ales e pură minciună.
Tocmai mă acomodam la New York Times,
când cineva de la CIA
mi-a spus o poveste uluitoare despre o operațiune ultrasecretă.
Rușii pierduseră un submarin care ar fi putut avea un manual de coduri.
Cei de la CIA au găsit un pretext pentru a recupera submarinul rusesc
folosind un vapor al lui Howard Hughes
numit Glomar Explorer.
Era cea mai tâmpită operațiune din lume.
GLOMAR EXPLORER ÎNCEPE TESTAREA PE MARE A SISTEMELOR MINIERE
Deși aveam articolul,
guvernul a convins ziarul să nu-l publice pe motive de siguranță națională.
Nu l-au publicat timp de doi ani.
N-am demisionat, deși m-am gândit.
Cel mai greu îmi era să-l țin în strună pe Sy
la un ziar care nu suporta să fie întrecut,
dar nici nu voia să fie primul.
VOCEA LUI BILL KOVACH REDACTOR, NYT
La Times se temeau să iasă primii cu un articol controversat
care periclita credibilitatea guvernului.
Ați fost concediat?
În weekend, cinci bărbați au fost prinși în sediul național al democraților
din Washington, unde se pare că se pregăteau să instaleze microfoane.
CLĂDIREA DE BIROURI WATERGATE 2600
S-a întâmplat într-un weekend.
Times a ratat articolul fiindcă toți erau pe plajă sau la club în weekend.
The Washington Post a primit raportul poliției
și i-a trimis pe Woodward și Bernstein.
Am mers la tribunal, unde urmau să fie puși sub acuzare.
Judecătorul îl întreabă pe James McCord, șeful spărgătorilor: „Unde lucrezi?”
McCord a spus: „La CIA”.
Și judecătorul a zis: „Vorbește mai tare!”
În cele din urmă, a zis: „La CIA.”
Eu priveam din primul rând
și mi-a scăpat:
„Să fiu al naibii!”
Presa îl descria drept un eveniment bizar, inexplicabil,
dar eu și Carl nu credeam asta.
Suntem departe de a ști tot ce s-a întâmplat în timpul campaniei,
în termeni de spionaj politic și sabotaj.
Nu doar interceptări, ci și altele.
Era un subiect la care am lucrat singuri timp de șapte luni.
De subiect se ocupau doar Woodward și Bernstein.
Până la urmă, la sfârșitul lui '72, Rosenthal a venit și a spus...
„Nu putem lăsa The Post să ne trateze așa.”
Nu voiam să mă ocup de Watergate.
Nu știam pe nimeni de la Casa Albă.
Dar eram cam arogant.
Așa că scormonesc după informații,
aflu câte ceva de la comitet,
iar apoi dau de unul dintre cei cinci care intraseră prin efracție.
Și el îmi povestește despre toată mușamalizarea.
PATRU INCULPAȚI DIN DOSARUL WATERGATE SUNT ÎNCĂ REMUNERAȚI
DE SEYMOUR M. HERSH
Pe 14 ianuarie,
Sy Hersh scria în articolul lui că spărgătorii erau plătiți ca să tacă.
Era o știre foarte importantă
fiindcă era o nouă dovadă a mușamalizării.
Era un binevenit gest de susținere.
Nu doar de la Sy Hersh, care scrisese despre My Lai, ci și de la New York Times.
De asta l-am sunat, i-am mulțumit și i-am spus: „Ne simțeam singuri.”
A zis: „Trebuia să se bage și The Times.
Nu ne venea să credem că nu vă implicați. Era incredibil cât de fraieri sunteți.”
Și repeta: „Îți mulțumesc.” Vorbea serios.
Și am continuat să scriu despre asta pentru The Times.
MITCHELL NU ȘTIE CINE VOIA SPIONAREA
Era o concurență plăcută cu Carl și Bob. A fost distractiv.
ANCHETA DUCE LA CASA ALBĂ
Dle Mitchell, New York Times citează anchetatori care spun
că ați coordonat o mușamalizare după incidentul Watergate.
Am văzut articolul din New York Times
și e cam ca tot ce văd în New York Times.
Nu cred o iotă din el.
MITCHELL, STANS ȘI VESCO VOR FI PUȘI SUB ACUZARE AZI PENTRU CORUPȚIE POLITICĂ
ANCHETATORII NU VĂD PROBE FURNIZATE DE DEAN DESPRE NIXON
Nixon: La naiba! Articolul din Times și cel de Hersh...
Tipul nu prea o dă în bară.
E un nenorocit, dar de obicei are dreptate, nu?
Pe atunci, primeam deja chestii pe care nu le mai primea nimeni.
Vorbeam cu oameni din personalul de la Casa Albă.
Aveam contacte minunate la Justiție.
ACȚIUNE SUB ACOPERIRE
Începusem să realizez cât de mari erau porcăriile mușamalizate.
Kissinger făcea chestii sub acoperire în toată lumea.
În mare măsură, el controla operațiunile secrete.
Se numea „Comitetul 40”, iar Kissinger era șeful.
Făceau orice ca să rămână la putere.
Minciuni, calomnii, îngropau pe oricine.
Allende!
Nixon ura guvernul Allende.
Erau de stânga, erau comuniști.
PREȘEDINTELE REPUBLICII CHILE
Naționalizaseră minele de cupru
deținute de oameni care erau marii susținători financiari ai lui Nixon.
Se făceau presiuni asupra lui Kissinger și a CIA-ului ca Allende să fie dat jos.
În 1973, Allende a fost ucis și a avut loc schimbarea de regim.
A venit la putere un fascist, Pinochet.
Au arestat mii de oameni, mulți dintre ei fiind uciși.
16.09.1973, 11:50 DL KISSINGER / PREȘEDINTELE
K: ALO! P: SALUT, HENRY!
K: DLE PREȘEDINTE!
K: CHESTIA DIN CHILE PRINDE CONTUR ȘI ZIARELE SUNT ÎN CRIZĂ, EVIDENT,
FIINDCĂ A FOST RĂSTURNAT UN GUVERN PROCOMUNIST.
P: CA SĂ VEZI!
K: ADICĂ ÎN LOC SĂ SĂRBĂTORIM... PE VREMEA LUI EISENHOWER AM FI FOST EROI.
P: NOI NU... PRECUM ȘTII, AMPRENTA NOASTRĂ NU SE VEDE AICI.
K: NU AM FĂCUT-O NOI. I-AM AJUTAT.
KISSINGER SE OCUPĂ DE CHILE
A CONDUS PERSONAL LUPTA ECONOMICĂ ÎMPOTRIVA LUI ALLENDE
DE SEYMOUR M. HERSH
Totul se lega.
Comisia pentru realegerea lui Nixon,
Casa Albă sub Nixon, CIA-ul sub Nixon,
toate erau interconectate.
Voi demisiona din funcția de președinte mâine, la prânz.
Vicepreședintele Ford va depune jurământul ca președinte la acea oră, în acest birou.
MEMORANDUM PENTRU DIRECTORUL DE OPERAȚIUNI SUBIECT: SEYMOUR HERSH
HERSH S-A VĂZUT CU FOȘTI ANGAJAȚI AI NOȘTRI
ȘI A AFLAT MULTE DESPRE ACTIVITĂȚILE SENSIBILE ALE CIA.
JAMES ANGLETON ȘEF OPERAȚIUNI DE CONTRASPIONAJ
Oameni din CIA au început să-mi spună mai multe.
Sy, ești un reporter care a scris niște articole-bombă.
Deși ești văzut ca un critic, primești în continuare informații.
Sistemul nu e atât de închis cât am crede?
Sigur că nu e. Absolut sigur.
Însă eu chiar mă ocup de scurgerile de informații.
Dacă e una bună, las totul și mă ocup de ea.
S-A TRIMIS CARTEA NEAGRĂ
Din diferite motive, oamenii vorbesc.
Vorbesc cu mine.
Vor să vorbească despre ce au făcut greșit.
Așa am crezut mereu.
M-am împrietenit cu o sursă.
INTERVIU BOB KILEY, 10-12-1973
Se numea Bob Kiley.
A murit, așa că pot vorbi despre el.
Kiley fusese recrutat de CIA ca să spioneze studenți activiști.
Era tot mai dezamăgit.
A plecat din CIA.
L-am sunat.
SPIONAJ LA CIA
Mi-a spus despre Chaos.
SUBIECT: PROGRAMUL [MH] CHAOS
„Ce naiba e Operațiunea Chaos?”
AZI SE PREDAU SCRISORI DE RECRUTARE
Mi-a zis că, la sfârșitul anilor '60, Casa Albă presa guvernul
să afle dacă mișcarea studențească era condusă de comuniști.
Așa că CIA-ul a început să contacteze grupurile studențești
și să recruteze din ele.
NU MAI VREM RĂZBOI
Spionau tinerii americani.
- AMERICA E CRIMINALĂ! - SUSPENDAȚI-L PE NIXON!
Directorul de la contraspionaj era un tip pe nume James Angleton.
Era o figură mitică în CIA.
L-am sunat
și i-am zis că știu despre Chaos.
Nu doar că a negat totul,
dar mi-a oferit două alte știri ca să nu scriu despre asta.
Știam că aveam dreptate.
VASTĂ OPERAȚIUNE A CIA ÎN SUA ÎMPOTRIVA FORȚELOR PACIFISTE ȘI A ALTOR DIZIDENȚI
ÎN TIMPUL MANDATULUI LUI NIXON
VASTĂ OPERAȚIUNE A CIA ÎN SUA ÎMPOTRIVA PACIFIȘTILOR
„ATENT COORDONATĂ”
„ÎN MOD ÎNFIORĂTOR”
New York Times scrie astăzi că CIA-ul și-a încălcat în mod constant statutul
din anii '50 până la sfârșitul administrației Nixon.
Asta a dus la spionarea a cel puțin 10.000 de americani.
Prin lege, CIA poate aduna doar informații din străinătate.
Angleton era tare supărat, ca să mă exprim eufemistic.
După câteva zile sub presiune, Angleton le-a zis reporterilor
că a demisionat de la șefia contraspionajului din CIA.
Jim Angleton.
De ce ați demisionat?
Cred că pentru orice om vine un moment...
când nu-și mai servește țara.
Ați demisionat sau ați fost dat afară?
Nu am fost dat pe ușă afară.
În timp ce scriam la asta,
cei de la CIA mă anchetau.
Mă urmăreau de mult timp.
SECRET - DOAR DE CITIT SECRETARULUI EXECUTIV
Se panicaseră fiindcă știam de existența documentului secret numit „Bijuteriile”.
SUBIECT: „BIJUTERIILE FAMILIEI”
Am auzit „familiei” mai apoi, dar îi ziceau „Bijuteriile”.
ADMINISTRATIV - UZ INTERN
Un fost director al CIA ordonase consemnarea tuturor fărădelegilor.
Voia ca toți cei din CIA care știau despre acțiuni care încălcau Constituția
să creeze o compilație uriașă.
Toate infracțiunile care încălcau legile americane,
asasinate în străinătate, spionaj intern, controlul minții.
Era o carte mare, de 600-700 de pagini, iar eu știam.
RĂZBOIUL LUI SEYMOUR HERSH CU CIA-UL DE WILLIAM A. RUSHER
CIA acționase din umbră de-a lungul întregii sale existențe.
Articolele lui Sy au dus la înființarea Comisiei Rockefeller,
care, la rândul ei, a dus la înființarea Comitetului Church.
Audierea e deschisă.
Drept urmare, publicul a primit portretul complet și urât
al unei agenții guvernamentale care acționase în secret.
Juri să spui adevărul, așa să te ajute Dumnezeu?
Da.
Tocmai ați spus că știați în 1970 și că știuserăți cu mult timp înainte
că CIA deschidea corespondența în New York?
Da.
Anumite drepturi individuale trebuie sacrificate
pentru siguranța națională.
Operațiunea Chaos era doar vârful aisbergului.
Într-o rară ședință secretă, Senatul va discuta
raportul Comisiei despre implicarea CIA în comploturi de a ucide lideri străini.
Deceniul de comploturi acoperă patru administrații,
de la încercarea de a-l elimina pe Castro în 1960 sub Eisenhower,
la moartea unui general chilian în 1970 sub Nixon
și comploturi în mandatele lui Kennedy și Johnson.
Nu a existat nicio politică
de când... de asasinare a vreunui oficial sau lider străin.
Nu au existat comploturi.
Din câte știu,
CIA-ul nu a pus niciodată la cale asasinarea vreunui lider străini.
Dar s-au discutat posibile asasinate?
Nu știu dacă nu mi-am mai bătut soția
sau dacă tu nu ți-ai mai bătut-o sau...
vorbim așa...
Dar în guvern se discută mereu
despre tot ce mișcă.
- Despre asasinare? - Despre tot ce mișcă.
- Nu îmi răspundeți la întrebare. - Nici nu încerc.
Când a plecat Helms, a ars multe dosare. Le-a ars în biroul lui.
Știu asta de la Kiley, care fusese asistentul lui Helms.
Cei din operațiuni secrete, cei care fac porcării,
au propria istorie și nu și-o destăinuie.
Când s-au publicat, „Bijuteriile” se cenzuraseră.
Sigur era vorba de mult mai mult.
PROIECTUL MKULTRA
Știm că CIA-ul de la sfârșitul anilor '50
încerca să creeze un politician de paie folosindu-se de LSD.
TESTE PE OAMENI
Voiau să reprogrameze oameni ca să fie asasini.
Era nebunie curată.
CONTROLAREA COMPORTAMENTUL UMAN
Iar cineva din interior era tulburat de toate astea.
Frank Olson voia să demisioneze și era văzut drept trădător.
Frank Olson s-a aruncat de la etajul 10 al hotelului Statler din New York.
Familiei lui i s-a spus că s-a sinucis.
FAMILIA VA DA ÎN JUDECATĂ CIA-UL DIN CAUZA SINUCIDERII
Am toate motivele să cred că a fost un atac organizat de CIA.
WILLIAM COLBY - DIRECTORUL CIA
Această parte din program se numește „Povestea CIA”.
REDACTORII-ȘEFI DE LA ASSOCIATED PRESS
COLBY - DIRECTOR CIA HERSH - REPORTER NYT
Associated Press organiza o conferință anuală.
Erau prezenți toți redactorii-șefi ai ziarelor.
Mulțumesc mult.
Într-un fel, și eu sunt un redactor-șef.
Pe la 06:00, cobor și țin o ședință de redacție
cu cei care ne scriu publicațiile.
Dosarul pentru Președinte,
publicat pentru un grup mai larg de oameni din Washington.
Cu problemele de credibilitate avute de guvern,
e firesc să se aștepte să găsească infracțiuni, mușamalizări
și altele asemenea în domeniul spionajului.
Prin urmare, e multă atenție și entuziasm
când vălul secretizării e ridicat măcar puțin.
Eu cred că e de înțeles.
Dar vă cer să dați dovadă de echilibru
în felul cum abordați toate acestea în meseria voastră, dnelor și dlor.
Cred că dl Colby se referă la povestea cu spionajul intern. Fiți atenți!
Primesc cam 650 de pagini cu dovezi ale fărădelegilor pe plan intern
sau acuzații de fărădelegi pe plan intern,
pe care le-au ținut la sertar până când a apărut articolul din ziar.
Sincer, ca cetățean american, cred că e nevoie de o schimbare la vârf.
Trebuie aduși oameni noi.
Și asta nu... Pur și simplu așa e. Așa văd eu lucrurile. La revedere!
Concedierea bruscă a ministrului apărării și a directorului CIA Colby
a trimis unde de șoc în serviciile de informații americane.
Președintele Ford l-a numit pe George Bush șeful CIA-ului în locul lui Colby.
Treaba cu Sy este că e un tip complicat și imprevizibil.
În funcție de situație,
e fie tăcut și blând, fie extrem de agitat.
Sy Hersh nu lucrează într-un fel anume,
dar își ia mereu notițe neinteligibile.
Eram în New York și voiam să fac ceva diferit.
Am început să scriu despre corporații.
Era o lume complet diferită, despre care nu știam nimic.
Am auzit de un tip numit Jeff Gerth.
Era ziarist independent, scria pentru un ziar clandestin.
Și știa multe, așa că am devenit o echipă.
Era plăcut să colaborez cu cineva. Lucrasem mult timp singur.
Ceea ce nu fac e mai...
Sy prezenta o anume atracție. Nu știu dacă o pot explica.
Mulți știau cine era
și devenise tentant pentru oameni să...
„Sy Hersh face o anchetă. Vreau să-i vorbesc.”
Chiar dacă știau că vor urma niște întrebări dificile
și ar fi putut să nu dea prea bine.
New York Times nu făcuse niciodată anchete majore despre o corporație.
Pe redactori îi stresa.
Articolele despre corporații au marcat începutul sfârșitului meu la Times.
Clar. A fost oribil.
Înainte, doar le spuneam ce fac. „Dă-i drumul, baftă! Fă-o!”
Când a fost vorba de corporații... „De ce o faci? Ce? De ce?”
A trebuit să-i explic într-o notă de rahat redactorului național de ce vreau s-o fac.
Văd ce am scris.
„E parte din saga lui Sy Hersh despre cum funcționează lumea
sau, acum, tot ce vreți să știți despre Gulf and Western.”
Gulf and Western era un conglomerat de top
care debutase drept companie industrială,
continuase prin a cumpăra multe companii industriale anonime
și apoi intrase în industria filmelor, a editurilor gen Simon & Schuster
și în lumea starurilor de la Hollywood.
Era un nou tip de corporație.
Avea diferite ramuri, care nu erau legate de afacerea de bază.
Aveau o libertate de mișcare enormă.
Puteau să ascundă bani și puteau să ascundă profituri.
NOTELE LUI JEFF GERTH
Am absolvit școala de afaceri.
Eu citeam rapoartele financiare și multe materiale de la procesele lor.
Am găsit fraudă, corupție. Nu urma să fie un articol prietenos.
Și ziarul n-a vrut să-l publice.
Spunea lucruri despre America corporatistă
pe care New York Times, ca parte a acestei Americi, nu le agrea.
Și Gerth, din motive doar de el cunoscute,
a zis că va citi toate actele corporației New York Times.
Și a zis: „Doamne! Amicul tău Abe și-a cumpărat un penthouse nou.
Consiliul de administrație l-a împrumutat cu o dobândă la jumătatea ratei de bază.”
I-am zis că e o problemă.
„Analizăm credite bancare preferențiale date unui director de top
și avem o situație similară la New York Times.”
Mi-am ieșit din minți, eram foarte furios.
Am urlat la Abe.
„Ești nebun? Ai luat bani de la consiliu?
Trebuia să fii independent de consiliu.”
Și Abe a zis: „Avocatul meu a zis că e în regulă.”
I-am zis: „Toți escrocii cu care am vorbit spun același lucru.”
Sy a găsit o cale de a încerca să atragă atenția oamenilor.
Și țipatul e, cu siguranță, un mod de a o face.
Nu e singura lui unealtă,
dar sigur îi sare țandăra câteodată.
Nu spun că amenință oamenii, dar sigur îi presează.
Gulf and Western ar zice că i-a amenințat.
În conversațiile cu un director al lor,
Sy l-a enervat,
iar acesta a trimis ziarului o scrisoare amenințătoare.
RĂSPÂNDIȚI CU IRESPONSABILITATE MINCIUNI
PROVOCAȚI DAUNE ACȚIONARILOR G&W
RĂSPUNDERE PENALĂ
Redactorii ne-au pus să facem chestii absolut ridicole ca să publice.
Au încercat tot ce au putut.
E PRIMUL DIN TREI ARTICOLE ALE ANCHETEI CONDUSE ȘI SCRISE DE S. HERSH CU J. GERTH.
Au zis: „Vrem încă o sursă pentru tot.”
În ultima clipă, după ce l-am editat, tot nu voiau să-l publice.
Vreți să știi de ce am plecat? Acesta e un factor important.
Ca să zicem așa, când am părăsit ziarul nu mi s-a organizat o petrecere de adio.
Vă deranjează când... Vor suna ascultătorii și vă spun că oamenii nu vă plac.
Vă deranjează sau pur și simplu asta e?
Nu-mi place...
Plâng și mă supăr la toate...
Primesc recenzii urâte, unele sunt haioase.
Primul apel e din Boise, Idaho. Bună dimineața!
- Sunteți în direct. - 'Neața! Sunt Bill.
- Da, Bill. - Voiam să fac un comentariu.
Am auzit o declarație a dlui Hersh.
Voiam doar să știe că cei ca el...
ar trebui să fie expediați.
Ce vreți să spuneți prin „expediați”?
Havana ar fi o primă oprire foarte bună.
Ce îi reproșați cel mai mult?
Ce îi reproșați cel mai mult dlui Hersh?
L-am pierdut. Dar a zis ce a avut de zis.
- Havana. - Havana.
- Ce le ziceți celor ca ei? - Cu tot respectul, dle.
Am același drept ca tine să fiu aici.
Am văzut limita jurnalismului practicat zilnic. Ea există.
Nu poți face destul de mult
dacă ceea ce publici se și tipărește a doua zi.
Ca format, o carte îți permite să nu scrii imediat,
ci să te gândești mai mult și mai adânc.
Toate cărțile mele au înfuriat oamenii.
RĂZBOI CHIMIC ȘI BIOLOGIC ARSENALUL ASCUNS AL AMERICII
MUȘAMALIZARE
PREȚUL PUTERII KISSINGER ÎN CASA ALBĂ A LUI NIXON
OPȚIUNEA SAMSON
Mai ales cea despre John F. Kennedy.
SUBTERANELE UNUI MIT
Cartea ta a fost calificată drept „malefică”, „fictivă” etc.
De ce istoricilor și jurnaliștilor li se pare atât de îngrozitoare munca ta?
Și criticile nu sunt doar că ai scris o lucrare proastă,
ci că o faci pentru bani.
Pot doar să ghicesc.
Dacă lucrai în presă prin anii '60 și '63, cum spun eu că ți-ai făcut treaba?
Spun că ți-ai făcut-o prost.
DEMITIZAREA LUI JFK
E o carte care, scrisă ca lumea, avea succesul asigurat.
DATA: 3-11-1997 CAMERAMAN: M. OBENHAUS
- Mark, ești pregătit? - Da.
Ai lucrat la casa de la plajă a lui Lawford.
- Ai văzut-o pe Monroe acolo? - Da.
Știai că ea și președintele erau împreună?
Nu aveam acces la casă,
deci n-am văzut ce se întâmpla în casă,
dar se presupunea
că avea o aventură cu Marilyn Monroe.
- Poți... - Putem vorbi neoficial?
Sigur, facem ce vrei. Putem opri oricând...
Îl ajutam pe Sy la cartea despre JFK. Mi-a zis odată: „N-o să-ți vină să crezi.”
Obținuse niște scrisori pierdute de mult
dintre JFK și Marilyn Monroe.
Erau foarte valoroase.
Erau în colecția unui om pe nume Lex Cusack.
Dar s-a dovedit că erau false,
fiindcă Cusack era un falsificator și făcuse chiar el aceste scrisori.
Sy fusese păcălit.
Poate că vorbise cu prea mulți oameni despre hârtiile pe care le găsise.
Dar nu apucase să le publice.
Era cât pe ce să-și distrugă cariera.
Cum te-ai simțit?
Ca un mare fraier. Dar și foarte ușurat, fiindcă însemna că puteai...
A eliminat multe probleme imposibil de rezolvat pentru noi.
Sigur că trebuiau verificate.
Faptul că nu erau adevărate e doar... Face parte din proces.
Lex Cusack a fost închis nouă ani.
VINOVAT DE FALSIFICAREA DOCUMENTELOR LUI KENNEDY, O FRAUDĂ DE 7.000.000 $
Mi-ar conveni să bagatelizez,
dar am zis mereu că ziua în care nu scriu despre așa ceva e ziua în care mor.
Eu verificam faptele la The New Yorker când l-am cunoscut pe Sy.
L-am cunoscut într-un moment când era puțin mai vulnerabil
și vorbea mult despre modul lui de lucru.
FALSURI - CINE LE-A FĂCUT?
S-a publicat un articol despre Sy și cartea lui despre JFK.
Nu era un articol tocmai laudativ.
S-a zis că nu ai urmărit faptele, ci voiai să le faci să se potrivească cu teza ta.
- Aveai o teză în minte la început? - Una complet diferită.
Vei face mulți bani din carte. E vastă, ABC îi va dedica o ediție specială.
Te-a făcut cumva perspectiva acelui câștig să împingi unele probe
mai departe decât s-ar fi cuvenit?
- Tu ai face asta? - Păi...
Ai face-o?
- Păi... - Asta ai face, ca jurnalist profesionist?
- Mă întreb dacă există tentația. - Tu ai fi tentat de asta?
Și de ce aș fi eu, dacă tu nu ai fi?
E un avertisment pentru jurnalism.
Și pentru Sy, pentru punctele lui forte
și cele care poate nu sunt neapărat puncte forte pentru el.
Dacă vă pasă cumva, e tot mai puțin distractiv.
Am început să scriu pentru Substack.
Cineva se poate întreba de ce mă pretez la așa ceva.
Dar sunt perfect pentru ei. Sunt un outsider.
AMERICA A ELIMINAT CONDUCTA NORD STREAM. NYT VEDE UN MISTER, DAR E OPERAȚIUNEA SUA.
Cine a aruncat în aer conductele Nord Stream?
E unul dintre marile mistere din ultimul an.
Sy Hersh citează o sursă anonimă
care spune că a fost un act de sabotaj al Marinei americane.
După Hersh, administrația Biden a plănuit acest act de sabotaj în decembrie 2021,
cu două luni înainte de invadarea Ucrainei de către Rusia.
Sigur știți noul articol de Seymour Hersh,
„Cum a eliminat America Nord Stream.”
Ați citit articolul?
Îl știu.
Prezintă complet greșit faptele.
E binecunoscut faptul că a mai făcut asta.
E o mare neînțelegere
să spui că serviciile noastre secrete nu se supun supravegherii.
Sunt atacat că am o singură sursă.
Da, pentru asta ai fost criticat.
Și ce?
Și ce? E o critică legitimă, absolut.
- Detaliază! - Da. Ce vreau să zic e...
E legitimă...
Dar tot ce spun e că e evident că a fost...
Ce pot să fac?
Nu pot să spun cu cine am vorbit din armată sau din aviație,
fiindcă i-aș expune.
Uneori, dacă ai nouă surse, e mai bine să pară doar una.
- Regret să-ți spun. - Păi...
Nu e bine să scrii: „Confirmă surse din Departamentul de Stat și din CIA.”
Dar dacă sursa a greșit și e una singură? Ce faci atunci?
Atunci am greșit în toți cei 20 de ani cât am colaborat cu sursa asta.
Mi s-au spus mereu lucruri care s-au dovedit corecte.
SH-BX33 LIBAN SH-BX07-CIA-BIJUTERIILE-FAMILIEI
SH-BX08-MASACRUL-MY-LAI SH-BX11-OPȚIUNEA-SAMSON
- Da. - Da. Asta e, nu?
- Sau și asta. - Nu.
- Sunt două sau trei. - Vedem intervalul de timp?
Uite care e problema cu treaba asta!
Pe o singură pagină, sunt trei oameni care sunt surse confidențiale.
Nu aș dezvălui niciodată numele acestor oameni. Nu mai pot continua.
Nu știu ce să vă spun.
A le expune numele ar fi un act criminal.
Uite! Nu știu cum de sunt în dosar la voi, dar le-ați primit.
A depășit cu mult ce credeam eu că se va întâmpla.
Nu e bine pentru mine. Nu e bine pentru oamenii mei.
Asta ce naiba mai caută la voi?
Mă uit și-mi zic: „Ce e asta?”
Mă duc acasă, mă uit la toate astea și...
Tipul ăsta e de la FBI, dar majoritatea sunt de la CIA.
Am idee despre unii dintre acești oameni,
iar noi nu intenționăm sub nicio formă...
- Vreau să renunț. - ...să-i punem în pericol.
Și știți că sunt... Am un contract cu voi. Și mă achit de el.
- Sunt foarte implicat. Sincer. - Sy, stai puțin!
Nu trebuia să încep cu voi,
dar acum 20 de ani ți-am zis că o fac când voi fi pregătit.
Când m-ai întrebat iar, am zis: „De ce nu?”
- Sy... - Sunt ambivalent.
Știți prea multe despre ce fac.
Aveți prea mulți oameni...
Unii dintre ei nici nu știți cine sunt, dar sunt...
Nu... Sunt în poziția de a nu vă mai vorbi, așa că aș vrea să renunț.
Poate ar trebui... Tăiem sau...
Haideți să renunțăm!
- Opriți camerele! - Vorbește! Oprim camerele.
Nu ți-e ușor.
Eram foarte mulțumit nevorbind despre mine.
Foarte mulțumit.
Însă o fac.
Așa că
mai am și zile când sunt foarte supărat pe mine însumi,
dar dacă faci ceva, trebuie să te implici pe deplin.
Fără ambivalență.
Adică există mereu ambivalență, dar să o lăsăm deoparte.
V-am dat caietele mele.
În această fază suntem.
Să lămurim lucrurile.
Nu plec de peste tot. Sunt căsătorit de 60 de ani, deci nu plec de peste tot.
În unele locuri rămân.
Ne-ai spus foarte puține despre Elizabeth.
E complicat pentru că ea e psihanalist.
Ține foarte mult la confidențialitate în munca ei.
Și ce putem spune?
E o persoană foarte specială. Să spunem așa.
Și a așteptat să mă maturizez. Se poate spune așa.
Am fost mereu puțin cam aerian.
Nu sunt nebun. Am familie și copii.
Nu puteam găsi o soție mai bună.
Am avut mereu pe cineva care m-a făcut să văd cum stau.
E clar că sunt un om foarte pasional.
Așa că...
m-am căsătorit cu persoana potrivită, care mă poate calma,
dar mă și împiedică să cad într-o disperare totală.
De multe ori a fost îngrozitor de trist. Scriam despre lucruri cumplite.
Au fost unele momente când scriam despre My Lai.
Auzeam despre copii de doi ani aruncați în sus și prinși în baionete.
Aveam acasă un copil de doi ani.
A fost prima oară când am simțit că nu mai suport.
Am sunat-o pe Liz.
I-am zis: „Nu știu, nu cred că rezist.”
Și ea a zis: „Nu are nicio legătură cu fiul tău sau cu mine.
Nu are nicio legătură.
Nu e vorba de copiii tăi. Nimeni...”
Și asta m-a ajutat.
Mă ajuta să trec peste criza de plâns dintr-o cabină de telefon public.
Uneori mă apucă o mare disperare. Așa că...
Am noroc că m-am căsătorit cu ea.
Eu iau New York Times.
Îi las ei Washington Post.
Am scris despre Siria fiindcă, evident...
am fost șocat că a căzut așa de repede.
SIRIA DUPĂ ASSAD, O NOUĂ ERĂ
Citesc chestia asta și îmi spun: „Chiar l-am judecat greșit.”
ORORI ÎN ÎNCHISORILE TORTURII
Cât a trecut... N-am mai văzut acest articol de ani buni.
Am scris și pentru London Review.
Existau rapoarte că Assad își gaza poporul.
SEYMOUR HERSH: AL CUI SARIN?
L-am văzut de trei sau patru ori și nu îl credeam capabil de așa ceva.
Pur și simplu.
Trebuie să spun că am greșit.
Am greșit grav.
Greșeala se explică prin apropierea de putere?
Desigur.
Cum altfel?
Era criticat de apărătorii drepturilor omului.
Nu credeam că e Maica Tereza, dar credeam că e decent.
MII DE OAMENI CRED CĂ NU-ȘI VOR GĂSI MORȚII
Dacă am pretins în vreun alt interviu că sunt perfect, îmi retrag cuvintele.
Asta e. Nu am fost perfect.
Laura, vrei să urmărești perimetrul întregii Zone Verzi, nu?
Da, ar fi grozav.
Bine.
Au trecut cam cinci zile de când au intrat forțele terestre în Irak.
Acum vreo patru zile și 30 de minute a început războiul aerian.
Precum se înțelege, suntem mai aproape de început decât de sfârșit.
ADEPȚII LINIEI DURE ÎN IRAK
Eram total împotriva războiului pentru că nu avea sens.
VA FUNCȚIONA PLANUL LOR DE RĂZBOI? DE SEYMOUR HERSH
Dar The New Yorker a fost dispus să publice și articole pro-război,
și articolele mele dure despre război.
ȚINTE CARE SE SCHIMBĂ
Am devenit redactorul principal al lui Sy la articole scrise pentru The New Yorker.
Chiar înainte de invadarea Irakului,
a sunat și era, ca de obicei, supărat foc.
Cred că se întreba
de ce nu ne aruncăm cu toții în fața mașinăriei sistemului, ca să o oprim.
„Asta e marea problemă morală a epocii noastre.”
Și credea că este o mare greșeală.
Așa credea, că e o mare greșeală.
El este. Sadiq e cel care mi-a spus.
Era general-maior sau general-locotenent în Forțele Aeriene Irakiene.
A STATELOR UNITE
A zis: „Știi de închisoarea Abu Ghraib?”
MOARTE PRIN TORTURĂ
A zis: „Îi arestează pe toți și îi trimit la Abu Ghraib.”
Oameni care nu au făcut nimic.
Aveau loc agresiuni sexuale. Erau agresați sexual și copii.
Abuzuri îngrozitoare.
Luni mai târziu, am primit un telefon
de la un fost ofițer de informații din Marină pe nume Roger Charles.
Se pensionase și se angajase la 60 Minutes.
A venit și mi-a spus: „Avem o problemă.”
Mi-a zis despre Abu Ghraib. Nu-mi venea să cred!
Cei de la CBS aveau poze. Cineva le dăduse poze cu oameni torturați.
Dar nu puteau să dea știrea.
Ce au făcut cei din guvern?
Au făcut totul ca știrea să nu apară.
I-au zis directorului CBS că ar avea un impact negativ asupra războiului.
Am dat niște telefoane.
Am aflat că avocatul unuia dintre soldații acuzați
era același avocat care reprezentase un soldat de la My Lai.
Și m-am dus în New Hampshire să-l văd.
M-a întrebat: „Știi că există un raport?”
Zic: „Despre ce vorbești?” Și mi-a dat ăsta.
Se vede că mi l-a dat. Am oprit imediat interviul.
Am început să citesc raportul și i-am spus că plec.
ACEASTĂ ANCHETĂ ESTE PARȚIAL SECRETĂ.
CONTACTAȚI BIROUL CJTF-7 PENTRU VIZIONAREA UNUI DOCUMENT SECRET.
Autorul raportului era un general-maior pe nume Tony Taguba.
Era incredibil de curajos.
A acuzat generali de rang înalt de abateri grave.
MUȘAMALIZARE
Primul care a vorbit a fost un puști din unitate numit Darby.
S-a dus la Divizia de anchete penale a armatei și le-a dat fotografii.
Erau mii de fotografii.
LOVIȚI ȘI BĂTUȚI
A REVENIT ÎN CELULĂ DEZBRĂCAT.
Lucram până târziu.
Sy a sunat și mi-a zis ceva de genul:
„Tocmai am citit cel mai devastator raport al armatei.”
MĂRTURII DETALIATE PROBE FOTOGRAFICE EXPLICITE
Raportul era deja oribil.
Dar apoi am primit fotografii.
Erau îngrozitoare.
CIA-ul omorâse un prizonier în bătaie.
M-am adresat celor de la 60 Minutes.
L-am sunat pe producător și i-am zis:
„Dacă nu dați știrea joi, duminică publicăm raportul și pozele
și spunem că scriem acest articol
fiindcă o rețea importantă numită CBS nu și-a făcut datoria.
Va fi al doilea paragraf.”
Acum două săptămâni, am fost rugați de Departamentul Apărării
și de Șeful Statului Major General, generalul Richard Myers,
să amânăm difuzarea acestei emisiuni, știind de pericolul și tensiunea din Irak.
Am decis să onorăm cererea și să presăm Departamentul Apărării
să comenteze incidentele din închisoarea Abu Ghraib.
Cum pozele circulă deja în altă parte
și alți jurnaliști urmează să comenteze respectivele incidente,
Departamentul Apărării a fost de acord să coopereze la emisiune.
Așa că au făcut-o.
Iar vineri a apărut articolul meu.
TORTURĂ LA ABU GHRAIB SOLDAȚI AMERICANI AGRESEAZĂ IRAKIENI.
PÂNĂ UNDE MERGE RESPONSABILITATEA? DE SEYMOUR M. HERSH
DE NEIERTAT
„NE-A PRODUS GREAȚĂ”
DE LA IMAGINE A MÂNDRIEI, LA SIMBOL AL ABUZULUI
- Tortura a durat 18 zile. - Era la fel în fiecare zi?
Zi de zi, programul meu era 23 de ore de tortură și o oră de odihnă.
Și erau multe feluri de tortură.
Ca în pozele astea...
Țin minte că am fost forțat să stau așa.
Cu alte persoane. Țin minte că am fost forțat să stau așa.
Încercau să mă interogheze.
Unul a zis: „Amenință-l!”
„Dacă nu vorbești, dacă nu mărturisești, lăsăm soldații...
să te violeze.”
RUMSFELD, SECRETARUL APĂRĂRII, ȘI GENERALUL PACE - CONFERINȚĂ DE PRESĂ
Dacă pot continua, dle secretar.
Date fiind implicațiile nu doar ale faptelor descrise în raport,
ci și ale fotografiilor, despre care știți de două săptămâni că vor fi difuzate,
de ce nu v-ați simțit obligat de atunci să cereți tot ce s-a aflat
sau să vă uitați la poze dinainte, ca să fiți pregătit?
Cred că am întrebat de poze și mi s-a spus că nu avem copii.
Nu este adevărat?
Nu le aveam aici, asta e sigur.
- Da. Nu le aveam. - A întrebat.
De la pupitru, ați spus de mai multe ori că trupele americane nu torturează oameni.
Subminează acest raport ideea că SUA nu torturează?
- Nu sunt avocat. - Dar sunteți...
Dar cred că faptele de care sunt acuzați până acum constituie abuzuri,
ceea ce cred că diferă, tehnic vorbind, de tortură.
O clipă.
Nu știu dacă e corect să spunem ceea ce ați spus dvs.,
anume că au fost cazuri de tortură.
Ca atare, nu discut nimic legat de cuvântul „tortură”.
Ascultați The Diane Rehm Show.
Bună, M! Ești în direct.
Mai întâi, vreau să-i zic ceva dlui Hersh.
Prin atitudinea ta de neprihănire arogantă,
mai mult încurajezi mișcări insurgente și atacuri teroriste asupra americanilor.
Domnul Hersh e clar partizan, trebuie să recunoaștem.
Asta e propagandă, chiar dacă se dovedește a fi adevărat sau ceva exagerat.
Și vei fi vinovat și responsabil direct
pentru reacțiile adverse apărute ca rezultat al inflamării acestei povești.
- Ce spui, Sy? - Cine dă vești rele, ne displace.
Mie nu îmi place ca soldații americani să tortureze oameni.
- FOSFOR TURNAT DIN BECURI SPARTE - DEȚINUȚI AMENINȚAȚI CU PISTOLUL ÎNCĂRCAT
- APĂ RECE PE DEȚINUȚI GOI - DEȚINUȚI BĂTUȚI CU MĂTURA ȘI CU SCAUNUL
BĂRBAȚI DEȚINUȚI AMENINȚAȚI CU VIOLUL
Vedeam ce vedeam. Scriam tot ce auzeam.
DEȚINUȚI ALINIAȚI FORȚAT ÎN POZIȚII SEXUALE EXPLICITE...
N-am știut cum să reacționez altfel decât...
cu furie.
GEN.-MR. AMERICAN
Rumsfeld m-a acuzat că am divulgat informații.
Eram indignat. L-am privit în ochi.
Apoi am început să vorbim despre raport.
„De ce s-a întâmplat? Ce ați făcut?” Și așa mai departe.
Iar eu am repetat ce am spus de-a lungul timpului.
Cineva a întrebat dacă e vorba de tortură sau de abuz.
Am zis: „Sunt două lucruri distincte
când vine vorba de interogatoriu.
Vorbim despre un abuz când cineva e pălmuit sau nu i se dă de mâncare.
Tortura e când i se provoacă vătămări corporale grave.”
Le-am dat un exemplu.
„Un deținut e interogat gol fiindcă i s-au luat hainele,
e întins pe podea,
i se bagă în rect o coadă de mătură
și e lovit cu șutul de doi anchetatori în civil.”
Asta e tortură.
Sigur că pot... Sigur că știm asta.
Nu contează ce cred eu. Contează ce dovezi găsim.
În timpul unui interviu la radioul public...
Trebuie să plec.
...am zis că pot fi sunat și mi-am dat numărul.
Mă puteți suna la numărul 202-872-0703.
Sunați, lăsați un număr și vă voi contacta.
După câteva ore, m-a sunat o femeie care voia să ne întâlnim pentru a discuta.
Ne-am întâlnit la Fridays.
Am discutat un pic, iar apoi...
CAMILLE LO SAPIO SURSĂ ANONIMĂ
Am spus: „Am laptopul aici.
Îți pot arăta
pozele.”
Eram într-un separeu, destul de feriți de privirile altora.
Am deschis laptopul și i-am arătat câteva poze.
I-am împrumutat laptopul fostei mele nurori când a plecat în Irak.
Când s-a întors
și mi-a dat laptopul înapoi,
am observat că erau multe poze pe el.
Ea nu fusese implicată,
dar era una dintre multele persoane cărora le fuseseră trimise aceste poze.
Pozele pe care mi le amintesc cel mai bine
erau cu un om pe care voiau să pună câinii.
Frica era atât de evidentă...
Îmi amintesc că Sy mi-a spus:
„E ceva foarte important.
Ești de acord să îmi dai o copie a pozelor?”
Și am ezitat pentru că îmi era...
Îmi era frică.
LANȚUL DE COMANDĂ
DEPT. APĂRĂRII A GESTIONAT GREȘIT DEZASTRUL DE LA ABU GHRAIB
Dar am vrut ca faptele să fie dezvăluite. Am vrut să se afle adevărul.
DE SEYMOUR M. HERSH
Ce s-ar fi întâmplat dacă n-ar fi existat fotografii?
Dacă n-ar fi existat fotografii? Nu scriam articolul.
V-am trimis vreo 30 de imagini.
Dar am 10.000 de imagini
din toată Gaza, de la nord la sud.
SURSĂ ANONIMĂ
Aș vrea să te întreb cum le-ai obținut, dar nu o voi face.
Spune-mi la ce mă uit!
Sunt soldați israelieni, de ocupație, în casele oamenilor,
dând instrucțiuni unității.
Sunt foarte conștienți de zonele civile înainte să le bombardeze.
Dar în aceste imagini, la propriu, numele lor sunt scrise pe pereți.
Se vor folosi ca să punem cap la cap incidentele și să înțelegem cine unde era.
Uitați-vă la imaginea 3A!
3A. Stai să o găsesc!
Unde marchează toată Gaza.
Care batalioane intră dintr-o zonă, care intră dintr-alta...
Cu asta, plus o evidență a masacrelor,
putem afla, practic, care unitate a comis o crimă de război.
Oamenii îi dau deja în judecată.
De asta intră în panică armata.
Bun, deci acesta e fundalul. Nu pot scrie despre nimic din toate astea?
Deocamdată, nu. Dar la tine voi veni când vom fi gata.
ELIBERAȚI-L PE CALLEY!
William Calley a ascultat în tăcere verdictul citit de colonelul Ford.
Juriul l-a găsit vinovat de trei omoruri cu premeditare
și de agresiune cu intenția de a ucide.
CALLEY, ÎNCHIS PE VIAȚĂ
CENTRUL DE DETENȚIE AL INFANTERIEI SUA
Eliberați-l imediat pe Calley!
Când se desfășura mitingul pentru Calley,
la Western Union ajungeau sute de telegrame.
Majoritatea sunt împotriva condamnării lui Calley și îi promit sprijinul.
Se cheamă „Imnul de luptă al lt. Calley.”
Numele meu e William Calley Sunt un soldat al acestei țări
ELIBERAȚI-L PE CALLEY
Am vrut să-mi fac datoria Ca noi să câștigăm
Dar m-au făcut răufăcător Și mi-au pus o etichetă
MITING PENTRU CALLEY
Dar noi mărșăluim
În ziua când Calley a fost găsit vinovat,
posturile de radio au început să ne mai ceară copii.
Ai livrat 16.500 aseară. Azi câte îmi dai?
Sunt doar un soldat De pe țărmul Statelor Unite
Uitat pe un câmp de luptă La 16.000 km distanță
În timp ce viața merge înainte Din New York la Santa Fe
Dar noi mărșăluim
Președintele a ordonat azi ca Calley să fie eliberat din închisoare.
A făcut trei sau patru luni de închisoare.
Și l-au eliberat.
Suntem o cultură extrem de violentă.
Foarte brutală.
Există un nivel la care nu poți să ajungi.
Atunci, de ce faci tot ce faci?
Nu se poate ca o țară să facă așa ceva.
De asta am fost mereu atât de aprig.
Nu se poate ca țara care face așa ceva să pretindă că nu vede.
Dacă există vreo mantră în ceea ce fac eu, aceasta este.
DEDICAT TUTUROR CELOR UCIȘI, CELOR CĂRORA NU LI S-A FĂCUT DREPTATE
ȘI CELOR CARE OPUN REZISTENȚĂ, PÂNĂ ACUM ȘI ÎN VIITOR.
Subtitrarea: George Georgescu
MUȘAMALIZARE