Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
HERSH, SEYMOUR STUDIE OM KEMISK OCH BIOLOGISK KRIGFÖRING
Det finns fem stora anläggningar i USA
som producerar och forskar om kemiska och biologiska vapen.
- Har det hänt några olyckor? - Vi har incidenten vid Dugway.
En söndag märkte några fårbönder att deras får var döende.
På måndagen hade 6 000 dött.
Man har testat nervgas där sen 60-talet. Nåt gick fel.
Ett plan från flygvapnet hade 150 liter rödfärgad nervgas.
Den blåste mot Salt Lake City.
TIDIGARE HEMLIGSTÄMPLAT MILITÄRT VIDEOMATERIAL
Er familj, då? Har de drabbats av negativa effekter av detta?
Jag vet inte om det beror på det här, men vi hade alla magsjuka i lördags
och kräktes en hel del hela natten.
Vare sig det finns nåt samband eller inte, så blir man rädd.
Sjukvårdspersonal, veterinär
och annan teknisk personal från Dugway Proving Ground
är ute i fält och utreder orsaken till problemet.
I det här läget vore det enbart spekulationer
att försöka fastställa en specifik dödsorsak för fåren.
SKYDDSOMRÅDE VARNING
Jag struntar i vad militären säger. Jag undersökte det för en artikel jag skrev,
och det var nervgas som dödade fåren.
Militären vill blanda bort korten, men det var nervgas. Alla säger det inofficiellt.
Ingen vill säga att militären ljuger hejdlöst.
Okej.
Kom igen. Kom igen, gör det bara rätt.
SH-BX24-MAKTENS-PRIS
SH-BX03-BIN-LADEN SH-BX03-KRIGET-MOT-TERRORISMEN
Det står: "Hersh verkar veta mycket om vad de utreder. Men ingen fara.
Han känner inte till mörkläggningen."
Otroligt. Jag såg det här först för ett år sen.
Okej. Då kör vi.
- Okej. - Vad vill du göra?
- Du har väl filmat allt? - Vi vill gärna prata om källor och...
Snarare: Ni vill gärna prata om källor. Och jag vill inte prata om källor.
Inte nödvändigtvis specifika källor eller vilken typ av människor du får tag på.
Vi har redan diskuterat några av de jag fått tag på.
Jag tittade i anteckningsblocken i går kväll, och namnen finns överallt.
Jag har aldrig i min... Det här borde ske efter döden.
Sy, vi avslöjar inte nån av de här personerna.
Några av de här personerna lever kanske än.
Många av dem hatade mig men pratade ändå med mig.
Varför tror du att de ville träffa dig?
Jag vet inte. Om du jobbar i den hemliga världen
och det finns nån där ute som kämpar på och tar sig in...
Varför inte prata med mig? Jag vet inte. Jag...
Jag psykoanalyserar varken de som pratar med mig eller mig själv, tack och lov.
Jag vet att ni vill att jag gör det, men det tänker jag inte.
Jag tänker på några personer...
Här är det en som jobbade för Kissinger, och här är...
Här är CIA-kvinnan.
Det är svårt att veta vem man kan lita på. Jag litar knappt på er.
LAURA BAD SY OM ATT FÅ GÖRA EN FILM 2005.
NÄSTAN 20 ÅR SENARE SA HAN JA.
MARK HAR JOBBAT MED SY MED TRE GRÄVANDE DOKUMENTÄRER.
Jag har lärt mig att inte oroa mig för vad andra tycker.
Jag skrev alltid artiklar som gjorde vissa personer arga.
USA har en historia som är så svår att skriva om.
Det finns alltid en annan nivå.
Mitt jobb som reporter är att ta reda på hemligheter och fakta om det är problemet.
Vi publicerar dem. Varför?
Vi vet att publiceringen strider mot lagen och nationell säkerhet.
Det är topphemlig information. Vi anser att nyheten är viktig.
Det är en nyhet om ansvariga tjänstemän som inte sköter sina uppdrag korrekt.
Det vill jag få fram.
Pressen borde inte ha några begränsningar att publicera vad vi vill.
Det är så konstitutionen och dess tillägg är utformade.
COVER-UP: SEYMOUR HERSH OCH JAKTEN PÅ SANNINGEN
När vi deltar i en kamp av nåt slag vill amerikanerna gå uppåt så här,
och de vill att motståndarna ska gå nedåt så här.
Det är inte den sortens krig vi utkämpar i Vietnam.
Jag tycker att vi rör oss mer så här.
Och jag tycker att de rör sig mer så här, i stället för rakt upp och rakt ner.
Vi gör framsteg. Vi är nöjda med resultaten vi ser.
Vi orsakar större förluster än vi själva drabbas av.
BRÅDSKANDE – BOMBNING AV HANOI AV SEYMOR HERSH – AP
PENTAGON MEDGER ATT CIVILA OMRÅDEN I NORRA VIETNAM HAR SKADATS VID RÄDER
BAKSLAG FÖR ATT NÅ FULL STRIDSBEREDSKAP
STOR BRIST PÅ KAPTENER
USA KAN INLEDA OPERATIONER I MEKONGDELTAT UNDER VÅREN
VIETNAMKRIGET KAN NÄRMA SIG EN VÄNDPUNKT
Pentagon är en märklig plats.
Du kommer dit, tar en kopp kaffe, småpratar och läser tidningarna.
Runt kl. 10.30 ger de en genomgång. Man tar fasta på lite av det.
De får en massa betalt för såna saker som att lyssna på en presskonferens,
vänta en timme på transkriptionen och sen skriva en artikel på 500 ord.
Det är vad de jobbar med. Det är inte mycket.
Jag tror att det som finns i USA inte är censur, utan självcensur av pressen.
När jag var på Pentagon för AP brukade jag inte äta lunch med mina kollegor.
I stället sökte jag upp unga officerare.
Jag pratade lite fotboll med dem och lärde känna dem.
Jag hade legat i armén. Jag var i arméreserven.
Så småningom började militärerna säga: "Det är rena mordmaskineriet där."
Jag sa: "Vad menar du?"
Det pågår mycket hjärntvätt.
Många bestämmer vad folk borde höra eller lyssna på.
Och vi är i ett läge där det är öppet mord i Vietnam.
STÖTTA VÅRA SOLDATER... TA HEM DEM NU
Jag kände mig oduglig på ett sätt.
Jag hade bara en olustkänsla om var jag var och var kriget var.
Det fanns en enorm story där som verkade omöjlig.
Det fanns nåt som kallades sanning.
Det var som en stor massa av sanning där ute,
och jag såg inget sätt att komma åt den.
Och jag oroade mig för det. Jag tänkte på det.
Efter ett bråk med redaktören slutade jag på AP.
Min fru, Liz, och jag var gifta. Vi hade ett barn och inte mycket pengar.
Jag började frilansa mycket.
En dag fick jag ett samtal från en kille jag inte kände.
Jag sa: "Vad är det?" Han sa: "Det skedde ett hemskt illdåd i Vietnam
som de har mörklagt."
Det var dunkelt.
ELD
Han sa att en soldat hade blivit galen och skjutit en massa människor.
Han visste inte mycket om det, men armén hade panik.
Jag hade inget namn och visste ingenting.
Jag åkte till Pentagon några gånger. Det fanns en överste jag gillade.
Jag sprang på översten, och nu hade han en stjärna.
Jag stoppade honom och sa: "Hej, vi har ju inte setts på flera år.
Vad har hänt med ditt knä?" "Jag blev skjuten."
Jag sa: "Så du sköt dig i knät för att bli general och få en medalj?"
Han skrattade och sa: "Dra åt fanders."
Vi fortsatte gå, och jag sa: "Vad gör du nu?"
Han sa: "Jag jobbar för stabschefen."
"Westmoreland?" Han sa: "Ja."
Jag sa: "Vad vet du om nån kille som sköt ihjäl en by?"
Och han sa: "Sy, jag ska säga dig
att jag hoppas att den där Calley hamnar i helvetet."
Calley? Jag hade ett namn.
Jag stavade det förstås fel.
Men till slut hittade jag ett urklipp från New York Times.
I en liten ruta stod det att löjtnant William L. Calley Jr satt häktad för dråp.
Och Calley – Calley, eller hur?
Jag fick veta att hans advokat hette Latimer.
Jag ringde honom och sa: "Hej, jag heter Hersh."
Jag sa: "Jag ska flyga till västkusten och gör ett stopp i Salt Lake.
Kan jag komma förbi ditt kontor?" Han sa: "Visst, kom förbi."
Det var inte så det var. Jag ville bara verka otvungen.
När jag kom till hans kontor tog han fram ett papper.
BROTTSANKLAGELSER
Det var en lista över anklagelser. Calley anklagades för att ha dödat 109 personer.
Han hade papperet framför sig, upp och ner.
Jag sa till mig själv: "Du ska fortsätta samtalet och låtsas anteckna,
och skriva, bokstav för bokstav, så mycket du kan."
BROTT MOT MILITÄR FÖRORDNING, ARTIKEL 118
Jag fick rena sprängstoffet.
Så jag bestämde mig för att leta reda på Calley.
Jag flög till Fort Benning.
Jag hade en sliten kostym, antagligen den jag gifte mig i.
Jag hade samma kläder i flera dagar.
HUVUDFÖRLÄGGNING
Jag kom dit på morgonen och hittade honom vid midnatt samma dag av ren tur.
De hade satt Calley i huset med överste- och generalbostäder.
Det sista stället jag letade på.
Han var så annorlunda mot vad jag önskade. Jag ville se ett monster.
Han berättade en massa lögner. "Det var en eldstrid med många fiender.
Ingen visste vem nån var.
Jag försökte bara skydda mina trupper. Civila dödades, men de försökte döda oss."
Han sa: "Min kapten, Ernest Medina, är som jag.
Han håller på att utredas. Han kan berätta."
Han tog telefonen och sa: "Kapten, jag är med en reporter från Washington.
Ni kan väl berätta att jag följde order?"
Medina sa: "Jag vet inte vad ni pratar om." Och han lade på.
Och Calley fick en min som om: "Jag är kanske syndabocken."
ARMÉN SÄGER ATT HAN MÖRDADE MINST 109 CIVILA VIETNAMESER
UNDER ETT UPPDRAG KALLAT "PINKVILLE" I ETT VIETCONGFÄSTE.
"RENSA OMRÅDET"
DÖDA CIVILPERSONER
Sy hade försökt sälja den till ett antal tidningar.
Ingen ville röra den.
Till slut gav han den till mig och sa: "Sabba inte det här."
Och jag tillbringade nio timmar med att ringa alla redaktionschefer
på alla tidningar i USA och gjorde allt för att sälja in den.
Sy, förra veckan berättade du om en armélöjtnant
som står anklagad för att ha mördat 109 civila vietnameser.
Var trycktes storyn först?
- I Chicago Sun-Times, kl. 17.30 lokal tid. - Det var din story?
Ja. Sen var den första artikeln med i ungefär 30 tidningar.
Det krävs nog en approach utanför etablissemanget.
Life var inte intresserade.
Look var inte intresserade. Då tog David Obst från Dispatch över.
Han lovade att få ut artikeln intakt på förstasidorna.
Ingen på Pentagon är nåt vidare fan av mig nu för tiden.
De försökte hålla det hemligt.
Jag sabbade det för dem.
Löjtnant, har ni ett ögonblick?
Pentagons syn på det här är att Calley är nån sorts galning.
Jag tror inte att han är det.
Det väcker frågan: Fanns det verkligen order om att skjuta allt i byn?
Och i så fall: Görs såna saker hela tiden?
Vi står på din sida, Calley!
LÖJTNANT CALLEY
Det fanns mer.
Det måste finnas mer. Jag visste inte vart jag skulle gå.
Armén tänkte verkligen inte hjälpa mig. Jag...
Jag stängde inte av mobilen. Ursäkta. Nej. Okej.
Det enda jag ringde dig om var att jag sa att varningen kom från Iran,
men den gick via Saudiarabien. Det är nog inte viktigt.
- Nej, du sa: "Troligen från Iran." - Bra. Den kom från Iran men via saudierna.
- Men det är okej. Det duger. - Nej.
- Vi behöver inte ändra det. - Avslöja inte för mycket.
Hej då. Hej då. Jag försöker säga hej då. Hej då.
Han sa: "Avslöja inte för mycket."
Sen hände det här:
Vi åkte tillbaka till mitt hus på Macomb Street.
Sy läste Washington Post och såg en liten artikel gömd där.
Den handlade om Ron Ridenhour
som påstod att han hade berättat för armén om massakern.
Ridenhour skrev ett brev åtta månader tidigare
som skickades till 30 kongressledamöter, USA:s försvarschef, alla generaler
och till Vita huset och presidenten om vad han visste. Det var ett illdåd.
Jag åkte hem och packade väskan. Jag behövde låna pengar.
Jag flög till Kalifornien för att träffa honom.
De sa till mig att de hade sett
individer, enskilda soldater, och några av officerarna gå genom byn.
Och när de drog genom byn, om folk stod vid stigen genom byn eller i byn,
så sköt de dem. De sköt dem. De såg dem och sköt dem helt oprovocerat.
Jag kände att jag var tvungen att göra nåt.
Jag kunde inte bara bära på det här resten av mitt liv.
Då skulle jag inte kunna leva med mig själv.
Ridenhour gav mig en kompanilista.
Och han gav mig namnen på två personer som kunde prata med mig.
En var en ung mormon som bodde i Utah. Han hette Michael Terry.
Jag hittade honom och åkte dit.
Han sa att det var en riktig nazistgrej.
ETT BEFÄL BEFALLDE EN GRABB ATT SKJUTA NER ALLA,
MEN GRABBEN KLARADE DET INTE.
Den andra personen som Ridenhour berättade om var Michael Bernhardt.
Jag träffade honom på Fort Dix.
Det hade varit omöjligt att sabba den storyn.
Allts som behövdes var att hålla sig ur vägen för storyn.
Det fanns anteckningar från Terry och från Bernhardt.
Låt bara deras röst vara storyn.
"ALLT VAR SÅ UTSTUDERAT. DET VAR MORD, OCH JAG STOD DÄR OCH SÅG PÅ",
SA SERGEANT MICHAEL BERNHARDT.
"ARMÉN BEORDRADE MIG ATT INTE PRATA", BERÄTTADE BERNHARDT.
"MEN VISSA ORDER MÅSTE JAG SJÄLV AVGÖRA OM JAG SKA FÖLJA."
Hur löd era order?
Före operationen var kompanichefens order
att tillintetgöra byn och dess invånare.
Trodde ni att människorna i byn var Vietcong?
Vissa av de i byn... Ni säger "människorna i byn".
Vissa av människorna i byn
var inte gamla nog att gå än. Jag fattar inte hur de skulle kunna vara Vietcong.
REAKTIONERNA PÅ MASSAKERN VARIERAR STORT
Det var väldigt många som reagerade genom att inte vilja tro på det.
Som var arga på oss som var budbärarna.
MÅNGA MISSTROR SONG MY-RAPPORTERING
Ingen ville höra att USA var skurken.
BEVIS PÅ MASSAKER I VIETNAM OKLARA
VIETNAMMASSAKERN "TVEKSAM"
FÖRSTA RAPPORTERNA OM "MASSAKER" AVFÄRDADE SOM PROPAGANDA
Nyligen har några personer inblandade i allvarliga incidenter
uppmärksammats i nyheterna.
ARMÉCHEF
Vissa menar att dessa incidenter säger nåt om armén i stort.
Men det rör sig om handlingar begångna av ett fåtal.
Men armén som institution ska aldrig ställas inför rätta.
Jag försökte pussla ihop vad som hade hänt. Vad fan hade hänt?
Så det var mitt mål.
Och jag fortsatte hitta folk. Jag hittade många som pratade mycket med mig.
Vad menar du med: "Vad hade hänt?"
Hur gick det till? Vägen mot vansinnet.
Ni får mig att tänka på saker som jag inte vill tänka på.
Jag letade efter en grabb som fått foten avskjuten, Paul Meadlo.
Han bodde i den här delen av Indiana.
Det var en gård. En gammal, förfallen gård.
Och en typisk sydstatsdam kom ut.
Jag sa: "Jag söker Paul. Jag är journalist och vill prata om vad som hände i armén."
Då sa hon nåt som kommer att stanna kvar hos mig resten av mitt liv.
Hon sa: "Jag gav dem..." Med bitter röst.
"Jag gav dem en snäll pojke, och de skickade hem en mördare."
När han kom tillbaka stammade han bara, och...
Och jag sa: "Vad får dig att göra det?"
Och han sa: "Mamma, jag har gått igenom ett helvete."
Jag åkte för att träffa Paul och sa: "Vad hände?" Och han började bara...
"Dödande, mord, dödande, botgöring."
Och... Så allvarlig man kan bli.
Sy ringde mig och sa: "Vi har världens förstasidesartikel."
"DE GJORDE HONOM TILL EN MÖRDARE."
VARFÖR GJORDE HAN DET? "VI HADE FÅTT ORDER", SA MEADLO.
Så jag ringde CBS Evening News.
Sen gjorde jag nåt som man inte ska göra, vilket jag inte visste då.
Jag sa: "Vi behöver pengar till det." Han sa: "Hur mycket vill ni ha?"
Jag hade ingen aning och drog till med 10 000 dollar.
Det var en paus, sen sa han: "Okej."
Mike Wallace gjorde intervjun. Han pratade med honom i nån minut och sa:
"In med honom i ett rum." De började filma.
Hur många personer samlade ni ihop?
Det var 40-45 personer som vi samlade i mitten av byn, kan man säga.
- Vilken typ av människor? - Män, kvinnor, barn.
- Bebisar? - Bebisar.
Vi samlade ihop dem och fick dem att sätta sig på huk.
Och...
Löjtnant Calley sa: "Du vet vad du ska göra med dem, va?"
Jag sa ja. Jag tog för givet att han bara ville att vi skulle bevaka dem.
Och han gick och kom tillbaka 10-15 minuter senare.
Och han sa: "Varför har du inte dödat dem än?"
Jag sa: "Jag trodde inte att ni ville att vi skulle döda dem.
Jag trodde att vi skulle bevaka dem." Han sa: "Nej, jag vill att de dödas."
Och... han backade några meter och började skjuta dem.
Han sa åt mig att skjuta dem, så jag gjorde det.
Jag sköt fyra magasin in i gruppen.
- Män, kvinnor och barn? - Män, kvinnor och barn.
- Och bebisar? - Och bebisar.
Hur skjuter man bebisar?
Jag vet inte. Det är bara sånt man gör.
"JAG SKÖT BEBISAR... DET ÄR BARA SÅNT MAN GÖR"
Åh, nej, vi går ej!
HIT GÅR DINA SKATTEPENGAR
FRÅGA: OCH BEBISAR? SVAR: OCH BEBISAR.
Arméfotografen som var där, Ron Haeberle, hade två kameror.
Till arméns bilder använde han den svartvita kameran.
OIDENTIFIERADE SOLDATER VID MY LAI (4) (HAEBERLE)
Men han berättade aldrig för nån att han också hade färgfilm.
Efter att min första artikel publicerats sålde han dem.
EXKLUSIVA BILDER, ÖGONVITTNESSKILDRINGAR MASSAKERN I SONG MY
"ORDERN VAR ATT TILLINTETGÖRA SONG MY OCH ALLT SOM FANNS DÄR"
"MAN KALLAR DEM INTE CIVILA – FÖR OSS VAR DE VIETCONG"
MASSAKERN SOM FÖRFÄRADE VÄRLDEN
De spreds över hela världen när de publicerats.
DAGEN DÅ MÄNSKLIGHETEN DOG I EN VIETNAMESISK BY
- Hur många i din familj dog? - Fyra personer.
Vad såg du när du kom tillbaka från marknaden?
Jag är så liten. Jag var rädd för att titta.
Är du den enda i din familj som överlevde?
Ja.
De kom och brände ner allt.
De slog några och fångade några. De dödade alla.
- Vet du varför? - Jag vet inte. Jag vet inte varför.
De samlade ihop alla. Till och med munken fördes bort och dödades.
Kan du uppskatta hur många som dog?
- Hur många som dödades? - Ja.
Jag vet inte. Jag såg död överallt. Jag såg så många döda kroppar.
Min systerson som precis hade lärt sig att gå
klamrade sig fast vid mitt huvud och grät. "Mamma, mamma."
Sen "pang" blev han skjuten och dog. Jag bara låg där.
SONG MYS HISTORIA FÖRBLEV NÄSTAN OKÄND
FRILANSAREN HERSH BERÄTTADE DEN FÖRST EFTER ETT TELEFONTIPS
Vi har hållit fast vid ett program av nästan slumpmässiga mord, våldtäkter, etc.
Alla tittade åt andra hållet. Även reportrar.
Åtminstone några måste ha hört om det.
MY LAI (4) KONFIDENTIELLT
Det är förfärligt. Varför kom det inte ut? Det är den stora frågan.
400-500 personer har dödats, vilket bevittnats av ett dussintal helikoptrar
som hade en understödsroll den dagen.
Americaldivisionens generalmajor var i luften den dagen.
Brigadens överste var där. Befälet för operationsstyrkan var där.
Inom några dagar kände 300-400 mannar till det.
Ändå sa ingen nåt. Ingen rapporterade det.
Det finns bara två slutsatser man kan dra.
En är förstås att det var en så otroligt olämplig händelse
att ingen ens kunde börja diskutera den.
Den andra och mer logiska slutsatsen är att det bara var ännu en dag i Vietnam.
KONSTATERADE KROPPAR I DIKE. STANNADE FÖR ATT ÄTA (UNGEFÄRLIGT OMRÅDE)
ÅT LUNCH KONSTATERADE CIRKA 50 KROPPAR
Hela armén drevs av antalet döda.
Man mätte framgångar utifrån hur många man har dödat.
Westmoreland behövde högre siffror.
Så hur kommer man upp i antalet döda man vill ha?
Man fick åka till platser som Song My, säga att alla där är Vietcong
och döda alla.
De dödade folk på tre sätt. Alla i förbandet deltog inte, men de flesta.
- Du missade min poäng. - Jag vill berätta vad de gjorde.
Vi fokuserar på det som hände. De samlade ihop grupper på runt 100 personer.
- Och sen sköt män med automatgevär dem. - Det vet du inte av egen erfarenhet.
- Som reporter vet jag det. - Av egen erfarenhet?
Om bara det räknades skulle presidentens presskonferenser inte ge reportrar mycket.
PRELIMINÄR UTREDNING AV SONG MY-INCIDENTEN
Efter att min story kommit ut gjorde armén en utredning.
Jag läste vittnesmålen medan det hände.
Och armén blev förstås galen och försökte lista ut hur jag fick dem.
Det skulle vara hemligt.
BEVISFÖREMÅL P-1 FLYGFOTO AV MY LAI(4) MED OMNEJD
Kan ni på de stora flygfotona
markera var, så gott ni kan,
ni såg diket med kropparna i?
Ja, sir.
DIKE MED CIRKA 30-40 KROPPAR
BEVISFÖREMÅL P-152 – KOPIA AV P-1 MED NOTER AV MR LACROSS
BEVISFÖREMÅL P-189 – KOPIA AV P-1 MED NOTER AV MR PENDLETON
BEVISFÖREMÅL P-122 – KOPIA AV P-1 MED NOTER AV SERGEANT OLSEN
FÄRDIGSTÄLLD UR MINNET, 21 JAN 1970 TOMAS J. KINCH
FÄRDIGSTÄLLD UR MINNET, 6 FEBRUARI 1970 CALVIN L. HAWKINS
FÄRDIGSTÄLLD UR MINNET, 16 JANUARI 1970 DENNIS M. BUNNING
POJKE, FLICKA OCH MAN VÄDJADE FÖR SITT LIV
- Jag vet inte om ni vill höra detta, sir. - Vi vill höra allt ni har att säga.
Okej.
Det första skottet träffade en bebis i huvudet.
Jag vände mig om och kräktes. För det var första gången jag...
Jag hade dödat en person tidigare.
Men inte sett skadorna och vad som hände.
UTSPRIDDA KROPPAR
SÅG MEDINA SKJUTA ETT BARN
Kan ni berätta vad som hände när den här gruppen blivit skjuten?
Tja...
Vid den tidpunkten eller däromkring
var det flera personer som våldtog flera kvinnor i det här området.
Det var tre killar på en tjej, alla på en gång.
En kille tog tag i en av tjejerna där, och...
Vid ett eller två tillfällen sköt de tjejen när de var klara.
SÅG DÖD KVINNA I SÄNGEN
Varje dag kändes som 30 år på mina axlar.
Så kändes det. Det blev bara värre och värre.
Under två eller tre månader sökte jag efter grabbar.
Sen fick jag veta... Det var så hemskt. Jag fick veta mer.
Ett par gånger stod jag inte ut längre.
P-78 OMÄRKT GRAV VID SÖDRA UTKANTEN AV MY LAI (4)
Det fanns vittnesmål om att Song My inte var en isolerad händelse.
Det skedde en andra massaker samma dag.
BYN MY LAI BYN MY KHE
Armén framställde My Lai (4) som en isolerad incident.
Det var inte en isolerad händelse i kriget och inte heller den dagen i det området.
Två kilometer bort hände samma sak.
Det var 14 officerare som var inblandade i mörkläggningen.
Och anklagelserna som armén till sist riktade mot dem
var pliktförsummelse, underlåtenhet att följa föreskrifter
och underlåtenhet att lämna tillbörlig rapport.
Alla var inblandade i mord, i att planera mord eller i att tysta ner det
och anklagades för underlåtenhet att rapportera.
Sen var Westmorelands mandatperiod över, och han befordrades,
trots att alla i armén och högsta militärledningen visste
att han dödade civila.
Hej.
Självklart skyddar jag dig. Jag vet inte ens hur jag ska beskriva dig. Säg det, du.
Säg: "En forskare som nyligen återvänt från Gaza."
När du beskriver hur man gör kvinnor och barn till måltavlor,
vem har då statistik?
När det gäller att systematiskt ge sig på barn med drönare,
så har jag dussintals röntgenbilder av barn med kulor från drönare
i halsar och huvuden, som jag har fått av läkare.
De är barn.
En jävla mardröm, och vi är bara i det första stadiet.
Jag har från min sida inte privilegiet att inte tro att nåt kan göras.
Jag har daglig kontakt med nära och kära. Att inte tro betyder att överge dem.
- Tänker du åka tillbaka? - Det är planen.
Folk förstår inte att det här skapar ett prejudikat.
Gazas framtid och förflutna har kollapsat.
Det här är det förflutna och framtiden i en kombination som har kollapsat.
Min pappa pratade aldrig om särskilt mycket med oss.
Kommunikationen var antingen ingenting eller vrede.
Det var typiskt östeuropeiskt.
Jag visste inte hemligheterna förrän senare.
Pappa var en judisk flykting som kom till USA utan att kunna engelska.
Han var violinist i det gamla landet och spelade fiol så vackert.
Han kom från en liten by som heter Šeduva.
I Litauen på den tiden var man en måltavla som jude.
FÖRTECKNING ÖVER UTLÄNDSKA PASSAGERARE
På nåt sätt, när han var 16 eller 17, runt år 1920-1922,
tog han sig från centrala Litauen till Hamburg
och sparade ihop 12 dollar för en båtbiljett i tredje klass till USA.
Han kunde inte engelska och visste knappt nåt.
NAMN ÄNDRAT FRÅN ISADOR HERSHOWITZ TILL ISADORE HERSH
Flera år senare, när tyskarna kom,
tvingade de alla judar att gå ut i skogen och avrättade dem sen.
Alla blev utplånade.
Och jag pratade aldrig med honom om det, för jag kände inte till det.
Aldrig ett ord om förintelsen.
Det var en historia jag hade velat höra.
- Sa din mamma aldrig nåt? - Mamma pratade aldrig om nåt.
Och gjorde hon det sa hon inte sanningen. Det visste jag. Det var bara så.
Mamma gillade att baka.
Ibland köpte hon kakor och sa att hon bakat dem.
Som om vi inte märkte nån skillnad.
Förstår ni? Det var okej. Hon var min mamma.
Jag har en tvillingbror som är fysiker inom vågteori.
Mamma klädde oss likadant tills vi var 13 och insåg att det var galet.
Jag fick ingen utbildning inom min familj.
MÅNADENS BOK
Så jag gick med i Månadens bok-klubben.
INLED DITT MEDLEMSKAP MED NÅN AV DESSA BÖCKER:
Jag levde på böcker.
Böcker lärde mig att tänka.
Min far hade ett företag. En tvätt och kemtvätt.
Den låg i korsningen mellan 45th Street och Indiana.
Och jag gillade det. Jag gillade att jobba där.
Det var ett svart område, svarta arbetare.
En kille som hette Sterling var i tjugoårsåldern.
Han pressade byxor för 12 cent. Han brukade ta med mig på matcher.
Jag såg alla stora Negro League-spelare, Satchel Paige och andra, som barn.
Han var öppen med: "Du kommer att klara dig bra, som har den färgen.
Jag har inte den färgen och får pressa byxor resten av livet."
Det var inte så uttryckligt, men jag fattade.
Jag hade två äldre systrar. De var också tvillingar.
De längtade efter att flytta hemifrån.
Jag har alltid levt lite på mitt förstånd.
För från 15 års ålder var det jag som tog hand om familjen.
Jag minns hur han hostade på natten.
Tre paket. Jag minns hans hosta.
Det gick från lungcancer till hjärncancer.
När han blev sjukare tog jag hand om honom, badade honom och så.
Jag gick från toppbetyg till ingenting. Jag gick inte i skolan.
PYTHAGOREAN-KLUBBEN, EUCLIDEANS-KLUBBEN, GOLF, BASKET
Han sa: "Glöm college."
Han ville att jag skulle stanna och sköta företaget, för jag kunde det.
Alan, som var min bror, skulle inte klara det. Han fick gå på college.
Han sa: "Seymour behöver inte college. Han klarar sig."
Det var så han gjorde, för jag kunde sköta företaget. Och det kunde jag.
Vilka färdigheter hade du för att driva det?
Jag kunde snacka, hade energi, gillade folk.
En kväll körde jag hem från tvätteriet.
Jag visste att han hade dött när jag såg att det var släckt.
Jag visste inte ens att han låg på dödsbädden.
Det var bara en tanklös familj som gjorde att jag inte fick ta farväl.
Det fanns ett förberedande college. University of Illinois hade det.
Det var väldigt billigt. Det var det viktigaste.
Jag visste att jag var en bra skribent men trodde inte att det var så värdefullt.
Jag såg inte hur det skulle vara viktigt
när jag stod i kassan eller lämnade ut kläder.
En av de första uppgifterna
var att jämföra en valfri brittisk roman med en amerikansk roman.
Så jag skrev en uppsats om det.
En dag när lektionen tog slut väntade jag på att få gå ut.
Han sa: "Är Seymour Hersh här?" "Fan", tänkte jag. "Vad har jag gjort?"
Jag gick fram med sänkt huvud. Han sa: "Är du Hersh?"
Jag sa: "Ja." Han sa: "Vad gör du här?"
Och jag visste vad han menade. "Min pappa dog", och allt det där.
Han frågade: "Var ligger ditt tvätteri?"
"I korsningen mellan 47th och Indiana, i South Side."
Han sa: "Kan du styra ditt schema? Möt mig i morgon på antagningskontoret."
Minnet gör mig tårögd.
"På University of Chicago."
Jag gick dit och de gav mig ett prov.
De sa: "Du behöver inte grundkursen i engelska."
Jag sa: "Jo, jag behöver allt." Så jag läste allt.
Och det var det. Det förändrade mitt liv.
Jag kom till Chicago, och det var en helt annan värld.
Jag hade en flickvän i Washington.
Hennes far satt i regeringen. Hon chockade mig när hon sa...
Jag måste ha varit 19-20.
Hon sa: "Gud, pappa tycker att Eisenhower är en sån skitstövel."
"Talade nån om en president så? Din pappa sa det, och han jobbar i..."
Hon sa: "Ja, han är verkligen en dum skitstövel."
Jag sa: "Kan presidenter vara skitstövlar?"
Jag var 19 eller 20. Så jag förstod inte världen.
Och trodde inte att jag skulle göra den bättre. Jag hade inga illusioner.
Men jag hade en vag känsla av att det fanns lite mod i mig.
En kväll på en bar började en kille prata med mig. Jag sa: "Vad jobbar du med?"
"Jag är reporter och var på City News." "Vad då City News?"
Han sa: "Känner du inte till det?" "Nej."
Det var som ett mirakel.
Du vet? Rena miraklet att jag slog in på journalistbanan.
När de skrivit en artikel gjorde jag 12 exemplar,
rullade ihop dem och skickade dem med rörpost till tidningarna.
Det var mitt jobb.
Inom en månad befordrades jag till polisreporter.
Och jag blev kär i reporteryrket. Jag älskade det.
Chicago var en maffiafylld stad.
Och maffian och polisen hade nåt gemensamt.
Jag förstod det.
Det första man lär sig är att inte jävlas med polisen.
Om de rånar och stjäl är det inte nåt som angår oss.
Så jag såg tyranni på nära håll. Jag förstod att det var tyranni,
men det var det mest spännande jag varit med om.
Jag skriver nåt som kommer att bli barnsligt
jämfört med den verkliga historien. Men nära nog.
Men det är viktigt, för varningen om Dimona är viktig.
Dimona var inget mål. Och du hade fel.
Du sa 48 km mellan flygfältet och Dimona. Det är 45 km. Du tappar stinget.
Hej då, raring. Vi hörs.
Det var min israeliska vän som hjälpte mig med bomben för 30 år sen.
Såg du den? Jag skickade den till dig.
Jag skickade den till dig eller till min döda mamma.
Hon kanske kan läsa den.
En gång kom jag tillbaka från Hanoi. Jag reste till Hanoi under kriget.
Hon sa: "Du åker alltid till ställen där du är oönskad."
Få se vad jag gjorde med den.
A.M. ROSENTHAL REDAKTIONSCHEF, NEW YORK TIMES
BÄSTE MR ROSENTHAL: VAD SÄGS OM ETT JOBB?
JAG VILL SKRIVA OM ANDRA ASPEKTER AV LIVET I USA.
JAG HAR FÅTT NOG AV MASSMORD.
BERÄTTA VAD NI TYCKER, SY HERSH
Jag hade visum till Hanoi.
New York Times ringde mig:
"Vi vill gärna publicera allt du har från Vietnam."
Så anställde Abe Rosenthal mig.
När jag började där ville Henry Kissinger träffa mig direkt.
Han var orolig över att han som avslöjade Song My nu var på New York Times.
Det var inte en behaglig känsla för honom, för han hade alltid fått som han ville.
Han var Nixons säkerhetsrådgivare och tillbringade mycket tid med reportrar.
Han utnyttjade verkligen media.
MR KISSINGERS SCHEMA MÅNDAG 3 APRIL 1972
Jag träffade honom i Vita huset.
KL. 15.06 SEYMOUR HERSH
Han sa: "Jag är intresserad av vilket intryck du fick
av Hanoi när du var där i flera veckor."
Jag sa: "Jag såg då inga tecken på brist på stridsmoral."
Och jag fortsatte raljera i 10-15 minuter. Inte om politik.
Han sa: "Vänta." Sen ringde han sin rådgivare om Vietnam och sa till honom:
"Den här mannen vet mer om vad som händer i Vietnam än vad CIA gör."
Jag tänkte: "Det kan inte vara på riktigt. Ska jag bli smickrad av sånt skitsnack?"
Jag var helt förbluffad.
LUNCH MED MAX FRANKEL
Men det var så det gick till.
Kissinger brukade ringa New York Times lokala redaktionschef Max Frankel.
Och Bernie Gwertzman, som skrev huvudartikeln om utrikespolitik,
skrev en artikel.
AV BERNARD GWERTZMAN
Och den förmedlade precis det Kissinger hade sagt.
"Tjänstemän säger att samtalen nått ett nytt dödläge."
"Höga tjänstemän sa i dag..." Det var Kissinger.
Jag blev mållös av det. Jag menar, med den makten han hade i tidningen...
Och han gillade verkligen inte det jag gjorde.
- Den där Hersh är en riktig jävel. - Tja...
- Han är nog en kommunistagent. - Exakt.
Det var förvånande att New York Times tryckte det.
- Det var en skam. - Vad tror du?
Henry, han grep allt helt ur luften.
Jag hade precis börjat komma in i jobbet på New York Times när en person i CIA
berättade en fantastisk historia om en topphemlig operation.
Ryssarna hade förlorat en ubåt där det kunde finnas en kodbok.
CIA hittade på en täckmantel för att bärga den ryska ubåten
med en båt som ägdes av Howard Hughes.
Den hette Glomar Explorer.
Det var världens galnaste operation.
"HUGHES GLOMAR EXPLORER" INLEDER TEST AV GRUVDRIFTSYSTEM TILL HAVS
Jag hade min story.
Men myndigheterna övertalade tidningen att inte publicera den för nationens säkerhet.
De publicerade den inte på två år.
Jag slutade inte men övervägde det.
Mitt största problem var att hantera Sy på en tidning som hatade att bli slagen,
men inte direkt ville vara först.
BILL KOVACH REDAKTÖR, NEW YORK TIMES
Tidningen var livrädd att vara först med en kontroversiell story
som ifrågasatte regeringens trovärdighet.
Har ni fått sparken?
I helgen greps fem män i Demokraternas nationella högkvarter
här i Washington, då de tycktes förbereda för att avlyssna lokalerna.
WATERGATEBYGGNADEN
Det hände på en helg. New York Times missade storyn för på helgen var alla...
De var på en strand nånstans eller på klubben.
Washington Post fick en polisrapport om männen
och lät Woodward och Bernstein täcka det.
Jag åkte till det första förhöret i rätten.
Domaren frågade ledaren för inbrottet, James McCord: "Var har ni jobbat?"
McCord sa: "CIA". Och domaren sa: "Tala högre."
Och han sa till sist: "CIA".
Jag satt på första raden och såg det här,
och jag utbrast: "Herrejävlar!"
Det framställdes i media som en bisarr, oförklarlig händelse,
men Carl och jag såg det inte så.
Vi vet fortfarande inte allt som hände under kampanjen när det gäller
politiskt spionage och sabotage. Inte bara avlyssning, utan även andra handlingar.
Det var en story som vi var ensamma med i sju månader.
Woodward och Bernstein ägde storyn.
I slutet av 1972 sa Rosenthal: "Vi kan inte låta Washington Post trampa på oss."
Jag ville inte skriva om Watergate. Jag kände ingen i Vita huset.
Men jag var lite uppblåst.
Så jag var i utkanten och nafsade runt. Jag fick lite grejer från kommittén.
Och till slut hittade jag en av de fem som bröt sig in,
och han berättade historien om hela mörkläggningen.
4 TILLTALADE I WATERGATE-FALLET PÅSTÅS FÅ BETALT FORTFARANDE
AV SEYMOUR M. HERSH
Den 14 januari stod det i Sy Hershs artikel
att de som bröt sig in fick betalt för sin tystnad.
Det var en väldigt viktig story,
för det var ytterligare bevis på en mörkläggning.
Det här var en livlina.
Det var inte bara Sy Hersh med Song My, utan dessutom New York Times.
Därför ringde jag honom och sa: "Tack. Det känns ensamt."
Han sa: "New York Times var tvungna att börja täcka fallet."
"Vi kunde inte fatta att ni inte skrivit om det. Att ni var så dumma."
Och han sa: "Tack." Och han menade det.
Så jag kunde fortsätta jobba med storyn för New York Times.
MITCHELL I VITTNESBÅSET
Det var en trevlig tävling mot Carl och Bob. Det var kul.
KOPPLINGAR TILL MITCHELL
Mr Mitchell, New York Times citerar utredare
om att ni hjälpte till att planera en mörkläggning av Watergate.
Jag såg artikeln i New York Times i morse,
och den är ungefär som alla andra jag brukar se i New York Times.
Jag tror inte på nån av dem.
ÅTAL MOT MITCHELL, STANS OCH VESCO VÄNTAS I FALL OM POLITISKT BIDRAG
WATERGATEUTREDARNA SER INGA BEVIS MOT NIXON FRÅN DEAN
För helvete, den här artikeln i New York Times och den av Hersh...
Han brukar inte skriva felaktigheter. Han är ett kräk, men han brukar väl ha rätt?
Vid det här får jag grejer som ingen annan får.
Folk i Vita husets personal pratade med mig.
Personer på justitiedepartementet pratade med mig.
HEMLIG ÅTGÄRD
Jag började få en känsla för omfattningen av skiten man försökte mörklägga.
HELIG STEN
Kissinger gjorde hemliga saker över hela världen.
Han hade stor kontroll över hemliga operationer.
Den kallades 40 Committee och Kissinger var chefen.
De skulle göra allt för att behålla makten.
Hitta på lögner, begrava vem som helst.
Allende!
Nixon hatade Allendes regering.
De var vänstern, de var kommunister.
CHILES PRESIDENT
De hade förstatligat koppargruvor
som ägdes av folk som stöttade Nixon ekonomiskt.
Så det låg stor press på Kissinger och CIA att se till att Allende lämnade ämbetet.
1973 blev Allende mördad och kuppen ägde rum.
En fascist vid namn Pinochet tog över.
De grep tusentals människor, och många av dem dödades.
TELEFONSAMTAL 16/9 -73 (HEMMET) MR KISSINGER/PRESIDENTEN:
K: HEJ. P: HEJ, HENRY.
K: HERR PRESIDENT.
K: DEN CHILENSKA GREJEN BÖRJAR STÄRKAS OCH TIDNINGARNA GRÅTER FÖRSTÅS
FÖR ATT EN KOMMUNISTVÄNLIG REGIM HAR STÖRTATS.
P: MINSANN. MINSANN.
K: JAG MENAR, I STÄLLET FÖR ATT FIRA – PÅ EISENHOWERS TID HADE VI VARIT HJÄLTAR.
P: TJA, DET VAR INTE VI, SOM DU VET. DET FINNS JU INGA SPÅR AV OSS I DET HÄR.
K: VI GJORDE DET INTE. JAG MENAR ATT VI HJÄLPTE DEM.
KISSINGER RINGDE CHILE-STRATEG
PÅSTÅS HA RIKTAT EKONOMISKA STRIDIGHETER MOT ALLENDE PERSONLIGEN
AV SEYMOUR M. HERSH
Allt hängde ihop.
Nixons omvalskommitté,
Vita huset under Nixon, Nixons CIA.
Allt var sammanflätat.
Jag avgår som president från klockan tolv i morgon.
Vicepresident Ford svär presidenteden vid samma tidpunkt på detta kontor.
MEMORANDUM TILL: BITRÄDANDE OPERATIV CHEF ÄMNE: SEYMOUR HERSH
HERSH HAR TRÄFFAT ETT FLERTAL AV VÅRA TIDIGARE ANSTÄLLDA
OCH FÅTT REDA PÅ MYCKET OM KÄNSLIGA AKTIVITETER.
JAMES ANGLETON CHEF – KONTRASPIONAGEOPERATIONER
Människor inom CIA började berätta mer.
Sy, du är en reporter som har haft flera scoop
och som i högsta grad ses som en kritiker. Och ändå fortsätter du hitta läckor.
- Är systemet inte så slutet som man tror? - Nej, naturligtvis är det inte det.
Det jag gör är att jag ställer upp för läckor.
Om det är en bra läcka släpper jag allt och åker dit.
SVART BOK SKICKAD
Folk pratar av många anledningar. De pratar med mig.
ANGLETON-HISTORIER
Folk vill prata om saker de gjort som var fel och dumma.
Det har jag alltid tänkt.
En källa kom jag på väldigt vänskaplig fot med.
BOB KILEY - INTERVJU 73-12-10
Bob Kiley hette han.
Han är död nu, så jag kan prata om honom.
Kiley rekryterades av CIA för att spionera på studentaktivister.
Han blev alltmer desillusionerad. Han lämnade CIA.
Jag ringde honom.
CIA:S SPIONERI
Han berättade om Chaos.
ÄMNE: [MH] CHAOS-PROGRAMMET
"Vad fan är Operation Chaos?"
STOR INSAMLING AV INKALLELSEORDRAR I DAG
Han sa att i slutet av 60-talet pressades myndigheten av Vita huset
att ta reda på om studentrörelsen styrdes av kommunister.
Så CIA började knyta kontakter med studentgrupper och rekryterade från dem.
INGET MER KRIG
De spionerade på amerikanska ungdomar.
USA ÄR KRIMINELLT
ÅTALA NIXON
Chefen för kontraspionage var en man vid namn James Angleton.
Han var en mytomspunnen figur i CIA.
Jag ringde honom och sa: "Jag känner till Chaos."
Han förnekade allt
och erbjöd mig dessutom två storyer om jag inte skrev om det.
Jag visste att det stämde.
RAPPORTER OM STOR CIA-OPERATION I USA
MOT KRIGSMOTSTÅNDARE OCH ANDRA OLIKTÄNKARE UNDER NIXONS TID
RAPPORTER OM CIA-OPERATION MOT KRIGSMOTSTÅNDARE
"I HÖG GRAD KOORDINERAD"
"ETT LÄSKIGT SÄTT"
New York Times rapporterade i dag att CIA konsekvent bröt mot sina stadgar
från 1950-talet till slutet av Nixons regering.
Det inkluderade spioneri på minst 10 000 amerikaner.
Enligt lag ska CIA enbart samla in utländska underrättelser.
Angleton var väldigt arg på mig, milt sagt.
Efter flera dagars hård press meddelade James Angleton
att har han avgått som chef för kontraspionage på CIA.
Jim Angleton.
Varför avgick ni?
Jag tror att det kommer en tid för alla...
...då man inte längre tjänar sitt land.
Hoppade ni eller blev ni knuffad?
Jag blev inte knuffad ut från ett fönster.
När jag gjorde den här storyn
höll folk på CIA koll på mig.
De hade bevakat mig länge.
TILL: VERKSTÄLLANDE SEKRETERARE, CIA:S LEDNINGSKOMMITTE
Det blev panik, för jag kände till det hemliga dokument "Juvelerna".
ÄMNE: "FAMILJEJUVELERNA"
Jag hörde "familje-" sen, men de kallades "Juvelerna".
TILL ALLA CIA-ANSTÄLLDA
En före detta CIA-generaldirektör gav order om att samla in alla förseelser.
Han ville att alla på byrån som visste nåt som gick emot konstitutionen
skulle sätta ihop en enorm sammanställning.
Varje brottslig handling som bröt mot amerikansk lag.
Utländska lönnmord, inrikes spionage, tankekontroll.
Det fanns en stor bok, 600-700 sidor, som jag kände till.
SEYMOUR HERSHS KRIG MOT CIA AV WILLIAM A. RUSHER
Cia hade verkat i skuggorna under hela sin existens.
Sys rapportering var den utlösande faktorn som ledde till Rockefeller-kommissionen.
Och den ledde i sin tur till Church-kommittén.
Utfrågningen förklaras öppnad.
Och som ett resultat fick allmänheten se en utförlig och ful skildring
av en statlig myndighet som hade agerat i hemlighet.
...hela sanningen och inget annat än sanningen?
Ja.
Ni sa just att ni visste år 1970, och hade vetat under en längre tid,
att CIA öppnade post i New York.
Det stämmer.
Vissa individuella rättigheter måste offras
för nationens säkerhet.
Operation Chaos var toppen av isberget.
Senaten höll i morse ett sammanträde om underrättelsekommitténs rapport
om CIA:s inblandning i planer att döda utländska ledare.
Årtionden av mordplaner spänner över fyra regeringar,
från mordförsöket på Castro 1960 under president Eisenhower,
till en chilensk generals död 1970 under president Nixon,
och några planer under Kennedys och Johnsons tid.
Det fanns inget program
att mörda nån utländsk ämbetsman eller utländsk ledare.
Det fanns ingen hemlig plan.
Såvitt jag vet låg CIA aldrig bakom några mord på utländska ledare.
Fördes diskussioner om möjliga mord?
Jag vet inte om jag har slutat slå min fru eller om ni har slutat slå er fru...
Sånt prat...
I regeringen förs alltid diskussioner om allt möjligt.
- Om mord? - Om allt möjligt.
- Ni svarar inte på frågan. - Jag försöker inte svara på frågan.
När Helms slutade eldade han upp många akter. Han eldade upp dem på sitt kontor.
Det fick jag veta av Kiley. Han var Helms assistent.
De som sysslar med hemliga operationer och fula trick
har sina egna historier som de inte delar.
"Juvelerna" som till sist släpptes var maskerade.
Det fanns uppenbarligen mycket mer.
PROJEKT MKULTRA
Vi vet att CIA i slutet av 50-talet
försökte skapa en manchurisk kandidat med hjälp av LSD.
ANVÄNDNING AV LSD
De skulle programmera om en person till lönnmördare.
Det var riktigt galna grejer.
STYRA MÄNSKLIGT BETEENDE
Och nån på insidan var bekymrad över det.
Frank Olson var redo att sluta och sågs som en förrädare.
Frank Olson föll till sin död från tionde våningen på Hotel Statler i New York.
Hans familj fick höra att han begått självmord.
FAMILJEN PLANERAR ATT STÄMMA CIA FÖR SJÄLVMORD
Jag har all anledning att tro att det var ett mord utfört av CIA.
CIA-CHEF
Den här delen av vårt program, "CIA-storyn"...
ASSOCIATED PRESS REDAKTIONSCHEFER
CIA-STORYN – WILLIAM COLBY, CIA-CHEF
AP höll en årlig konferens.
Alla nyhetstidningars redaktionschefer var där.
Tack så mycket. Jag är på sätt och vis också redaktionschef.
Runt klockan sex går jag och har ett redaktionsmöte
med de olika personerna som ger ut våra publikationer.
Presidentens sammanställning,
publikationer vi lämnar ut till en större grupp Washingtonbor.
Med de tillitsproblem som folk har haft gentemot regeringen
är det naturligt att de förväntar sig att hitta fel, mörkläggningar
och alla andra såna saker i underrättelseverksamheten.
Därför blir det stor uppmärksamhet och uppståndelse
när hemlighetsmakeriets slöja lyfts, om så bara lite grann.
Det är förståeligt.
Men jag ber om viss proportionalitet
när det gäller hur ni, mina damer och herrar, tar er an det i ert jobb.
Jag tror historien mr Colby syftar på är den inrikes spionhistorian.
Hör på det här:
De har runt 650 sidor med bevis på inrikes förseelser,
eller anklagelser om inrikes förseelser.
Och de höll dem hemliga tills den där artikeln publicerades.
Och jag tror, som amerikansk medborgare, att det som behövs
är en rensning i toppen. Vi måste få in nya personer.
Och det gör inte... Det är så det är. Det är så jag ser det. Ajöss.
Avskedandet av försvarsminister Schlesinger och CIA-chefen Colby
skickade chockvågor genom USA:s underrättelsetjänst.
President Ford har utnämnt George Bush till Colbys efterträdare som chef för CIA.
Grejen med Sy är att han är väldigt komplicerad och oförutsägbar.
Beroende på situationen
kunde han vara tyst och lugn eller studsa mellan väggarna.
Sy Hersh har inte en särskild arbetsmetod,
förutom att han antecknar på ett sätt som är obegripligt.
Jag var i New York och ville göra nåt annorlunda.
Jag började skriva om bolag.
Det var en helt annan värld, och jag visste inget om den.
Jag hörde talas om Jeff Gerth.
Han var frilansskribent och skrev för en undergroundtidning.
Han visste mycket, så vi blev ett team.
Det var kul att göra nåt med nån annan. Jag hade jobbat ensam så länge.
Vad de inte gör är...
Sy hade nån slags lockelse. Jag vet inte om jag kan förklara det.
Men många visste vem han var,
och det blev nästan lite lockande att folk ville...
"Sy Hersh undersöker det här. Jag vill prata med honom."
Trots att de visste att frågorna skulle bli tuffa
och artikeln kanske inte skulle ge en positiv bild av dem.
New York Times hade aldrig gjort nån stor granskning av ett bolag.
Redaktörerna var nervösa.
Att jag började skriva om bolag blev slutet för min tid på New York Times.
Det var hemskt.
Tidigare kunde jag säga: "Jag gör detta." "Sätt igång. Lycka till."
Men när det gällde bolag var det: "Varför gör du det?"
Jag fick skriva brev till den nationella redaktören om varför jag ville göra det.
Jag ser vad jag skrev. "En del av Sy Hersh-sagan om hur världen fungerar,
eller, i det här fallet, mer än du vill veta om Gulf and Western."
Gulf and Western var ett ärelystet konglomerat.
Det hade börjat som ett industriföretag,
och sen köpt upp en massa okända industriföretag.
Sen gav de sig in filmbranschen och Simon & Schuster.
Och de klättrade till en slags Hollywood-kändisstatus.
Det var ett nytt slags bolag som hade olika delar
som inte hade nåt att göra med kärnverksamheten.
Och de hade ett enormt utrymme att spela på.
De kunde dölja pengar, och de kunde dölja vinster.
JEFF GERTHS ANTECKNINGAR
Jag hade studerat företagande,
och det var jag som läste prospekten och 10-K-rapporterna.
Och många av rättstvisterna.
Vi hittade bedrägeri och korruption. Det skulle inte bli en vänlig story.
Tidningen ville inte publicera den.
Den sa en del om storföretag i USA.
New York Times hörde till USA:s storföretag och gillade det inte.
Och Gerth, av skäl som bara Gerth själv känner till,
bestämde sig för att läsa New York Times inlämnade handlingar.
Och han sa: "Herregud. Din kompis Abe köpte en ny takvåning,
och styrelsen gav honom ett lån med halva räntesatsen." Eller nåt sånt.
Jag sa: "Vi har ett problem. Vi skriver om förmånliga banklån till en toppchef,
och vi har en liknande situation på New York Times."
Så jag fick spel och var så arg. Jag började skrika på Abe:
"Är du galen? Tog du pengar från styrelsen?
Du ska vara oberoende från styrelsen."
Och Abe sa: "Min advokat sa att det är okej."
Och då sa jag: "Det säger varenda skurk jag nånsin har pratat med."
Sy hittade ett sätt att försöka få folks uppmärksamhet.
Och att skrika är ett sätt att göra det på.
Det är inte hans enda verktyg, men han har definitivt kort stubin ibland.
Jag säger inte att han hotar folk, men han får det att hetta till.
Gulf and Western skulle säga att han hotade dem.
I ett samtal med en av deras högsta chefer gjorde Sy honom arg.
Han skrev ett hotfullt brev till tidningen.
OANSVARIGT SPRIDANDE AV OSANNINGAR
SKADOR FÖR G&W:S AKTIEÄGARE
SKADESTÅNDSSKYLDIGHET
Redaktörerna ställde galna krav för att vi skulle få publicera det.
De försökte med allt de kunde.
DET ÄR DEN FÖRSTA AV TRE ARTIKLAR AV SEYMOR M. HERSH OCH JEFF GERTH
De sa "vi behöver extra källor för allt" i sista minuten.
Efter redigeringen ville de ändå inte publicera den.
Vill du veta varför jag slutade? Det var en stor orsak.
Vi kan säga så här:
Det blev ingen avskedsfest för mig när jag lämnade tidningen.
Stör det dig när nån...
Vi kommer att få samtal. Folk gillar dig inte.
- Stör det dig? Eller hör det till spelet? - Jag gillar det inte. Jag gillar inte...
Jag gråter och klagar... Jag får härligt elaka recensioner. Vissa är roliga.
Vårt första samtal kommer från Boise. God morgon.
- Du är i sändning. - Jag heter Bill.
- Ja, Bill. - Jag ville bara komma med en kommentar.
Jag hörde mr Hersh göra ett uttalande. Jag vill bara att han ska veta
att det är såna som han...
...som jag tycker borde skickas härifrån.
Vad menar du med "skickas härifrån"?
Jag tror att Havanna skulle vara en bra första anhalt.
- Vad vänder du dig mest mot? - Va?
Vad vänder du dig mest mot hos mr Hersh?
Han försvann. Han framförde sin poäng.
- Havanna. - Vad säger du till såna människor?
Min inställning är,
med all respekt, att jag har lika stor rätt att vara här som du.
Jag såg gränsen för dagspressjournalistik. Det finns en gräns.
Du kan inte göra lika mycket om du publicerar nåt som trycks nästa dag.
Det är nåt visst med en bok, för man häver inte bara ur sig saker.
Du tänker längre och mer ingående på det.
Alla böcker jag skrev gjorde folk arga.
Särskilt den om John F. Kennedy.
Din bok har beskrivits som allt från ond till uppdiktad.
Varför tycker historiker och journalister att ditt verk är så osmakligt?
Attackerna handlar inte bara om att boken är smörja,
utan att du gör det för pengarna.
Jag kan bara gissa.
Om du var i Vita husets presskår runt 1960-1963,
vad säger jag då om ditt jobb? Hur du utförde det? Jag säger nåt dumt.
HUR TROVÄRDIG ÄR HERSHS KONTROVERSIELLA BOK?
Det var en bok som, om jag gjorde rätt, skulle bli en succé.
- Är du igång, Mark? - Ja.
Du jobbade i Lawford House, strandhuset.
- Såg du Monroe där? - Ja.
Visste du att hon och presidenten var tillsammans?
Vi hade inget tillträde till huset, så vi såg inte vad som hände i huset.
Men antagandet var att han hade en affär med Marilyn Monroe.
- Du kan... - Kan vi prata inofficiellt?
Visst, vi gör vad du vill. Vi kan stoppa.
När jag hjälpte Sy med Kennedy-boken kom han och sa:
"Du kommer aldrig tro det här." Han hade fått tag på försvunna brev
mellan JFK och Marilyn Monroe.
Det var en riktigt guldgruva.
De fanns i en samling som tillhörde Lex Cusack.
Men det visade sig att det var kattguld.
För Cusack var förfalskare och hade skapat de här breven.
Sy hade blivit dragen vid näsan.
Han hade kanske pratat med för många personer om breven han hade hittat.
Men han hade inte publicerat dem.
Det förstörde nästan hans karriär.
Hur kändes det?
Jag kände mig som en grundlurad idiot. Och jag var också otroligt lättad.
För det betydde att man kunde...
Det tog bort ett antal problem för oss som vi inte kunde lösa.
Självklart måste de verifieras.
Och att de inte var äkta var bara en del av processen.
Lex Cusack fick nio års fängelse.
MAN SKYLDIG TILL FÖRFALSKNING AV KENNEDY-DOKUMENT
Jag skulle vilja förminska det, men jag tänker
att dagen jag inte jagar en sån story, det är dagen jag dör.
Jag var faktagranskare på The New Yorker när jag träffade Sy.
Jag lärde känna honom när han nog var lite sårbar
och pratade mycket om sin process.
FÖRFALSKNINGAR
Sy var föremålet för en story om hans JFK-bok.
Det var ett verk som inte var okritiskt.
Det påstås att du inte lät dig ledas av fakta.
Du ville få fakta att passa din story.
Tänkte du dig en story innan du började med boken?
En helt annan.
Du kan tjäna mycket pengar från den här boken.
ABC ska visa en tv-special.
Drev tanken på den stora förtjänsten dig
att lägga mer vikt vid bevisen än du kanske borde ha gjort?
- Skulle du göra det? - Tja...
- Skulle du? - Tja...
Skulle du som professionell journalist göra det?
- Jag undrar om frestelsen fanns. - Hade du blivit frestad?
Varför skulle jag bli det om inte du blir det?
Det är definitivt en sedelärande historia för journalistik,
men även för Sy och hans styrkor.
Och det hos honom som kanske inte nödvändigtvis är styrkor.
Om nån bryr sig, så blir det här allt mindre kul.
Jag började skriva för Substack.
Folk kanske undrar: "Varför sänker sig Hersh till en sån nivå?"
Men jag passar perfekt där. Jag är en outsider.
HUR USA SPRÄNGDE NORD STREAM-LEDNINGEN
Vem som låg bakom sprängningen av Nord Streams rörledningar
var ett av förra årets stora mysterier.
Sy Hersh citerar en icke namngiven källa
som säger sabotaget utfördes av den amerikanska flottan.
Enligt Hersh började Biden-administrationen planera sabotaget
i december 2021, två månader innan Rysslands invasion av Ukraina.
Ni har nog hört om Seymor Hershs artikel, "Hur USA sprängde Nord Stream-ledningen".
- Har ni läst den? - Jag känner till den.
Förutom att han har helt fel, vilket har hänt förut i väldigt högprofilerade fall,
så är det ett missförstånd att vår underrättelsetjänst
inte är föremål för tillsyn.
Attacken... Det kommer från en enskild källa.
Vilket är vad som kritiserats.
Än sen?
Än sen? Det är berättigad kritik. Absolut.
- Säg mer. - Vad ska jag... Jag menar, det är...
Den är berättigad...
Det enda jag säger är att självklart fanns det...
Vad ska jag göra? Jag kan inte skriva
om vem som togs in från armén eller flygvapnet, för då avslöjar jag dem.
Det kan vara bättre att ange nio källor som en.
- Ledsen att säga det. - Tja...
För du vill inte skriva: "Källor i både utrikesdepartementet och CIA instämde."
Tänk om källan hade fel, och det är en enda källa? Vad gör du då?
Då har jag haft fel om en som jag har jobbat med i 20 år.
Gång på gång har jag hört saker som visat sig stämma.
SH-BX33 LIBANON SH-BX07-CIA-FAMILJEJUVELER
SH-BX08-SONG-MY-MASSAKERN SH-BX11-SAMSON-OPTION
- Ja. - Ja. Här är det, va?
- En av dem. - Nej.
- Det är två eller tre. - Ska vi kolla tidkoden?
Här är problemet med det här.
På en sida är det tre personer som är konfidentiella källor.
Jag skulle aldrig nämna de här personernas namn. Jag kan inte göra det.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Att sprida deras namn skulle vara livsfarligt.
Titta här. Jag vet inte hur det här kom med i din mapp.
Det här har gått längre än jag nånsin trodde.
Och det är inte bra för mig. Det är inte bra för mitt folk.
Vad fan gör det här i dina händer, du vet? Jag ser på det och tänker: "Vad är detta?"
Jag kommer hem och tittar på de här grejerna och...
Det här är en FBl-kille, men de flesta av dem är CIA-killar.
Jag har nog en aning om vilka vissa av dem är,
och jag tror inte att vi har varit i nåt läge eller har haft för avsikt...
- Jag vill sluta. - ...att försätta dem i fara.
- Du vet att jag... - Jag har ett avtal med dig. Jag gör det.
- Jag har varit väldigt noggrann. - Vänta, Sy.
Jag borde inte ha börjat med dig, men du frågade för 20 år sen.
Jag sa: "När jag är redo gör jag det."
Du frågade igen, så jag tänkte: "Varför inte?"
- Sy... - Jag är ambivalent.
Ni vet för mycket om vad jag gör. Ni har för många människor...
Vissa av dem inser ni inte ens vilka de är, men de...
Jag är i ett läge där jag inte berättar nåt för er. Så jag vill sluta.
- Vi kanske borde... Ska vi bryta? - Nej, vi slutar.
- Sluta filma. - Fortsätt prata. Vi slutar filma.
Det här är inte lätt för dig.
Jag var nöjd med att inte prata om mig själv.
Väldigt nöjd.
Och jag gör det. Så...
Det finns vissa dagar då jag är väldigt irriterad på mig själv, men...
Om du gör nåt måste du göra det fullt ut.
Det ska inte finnas nån ambivalens.
Det finns alltid ambivalens, men glöm ambivalensen.
Jag gav dig mina anteckningsböcker. Så det är där vi är.
Vi ska klargöra lite saker.
Jag lämnar inte allt. Jag har varit gift i 60 år.
Så jag lämnar inte allt.
Vissa saker håller jag fast vid.
Vi har hört dig prata väldigt lite om Elizabeth.
Det är komplicerat, för hon är psykoanalytiker.
Hon håller väldigt hårt på sin yrkessekretess.
Vad kan vi säga, då?
Hon är en väldigt speciell person. Så kan vi säga.
Hon väntade på att jag skulle växa upp. Det var rimligt.
Jag var alltid lite i min egen värld.
Jag är ingen galning. Jag har barn och familj.
Jag kunde inte ha gift mig bättre. Jag hade alltid nån där
som satte saker i fokus.
Jag är förstås en väldigt energisk person. Så...
Jag gifte mig med rätt person. Som kan lugna mig.
Och hindra mig från att sjunka ner i total förtvivlan.
För det var ofta så sorgligt. Jag skrev om så hemska saker.
Det fanns stunder när jag rapporterade om Song My.
Jag hörde att man kastade upp tvååringar och fångade dem på bajonetter.
Och jag hade en tvååring.
Det var första gången jag kände att jag inte stod ut. Så jag ringde Liz.
Och jag sa: "Jag vet inte. Jag tror inte att jag står ut."
Hon sa: "Det har inget att göra med din son eller mig.
Det har inget med det att göra. Det handlar inte om dina barn. Ingen..."
Det hjälpte. Hon hjälpte mig genom mina gråtattacker i en telefonautomat.
Ibland misströstar jag mycket. Så...
Jag hade tur som gifte mig med henne.
Jag tar New York Times. Jag lämnar Washington Post åt henne.
Jag har skrivit om Syrien, för jag blev förstås...
Jag blev chockad att den föll så snabbt.
NY ERA NÄR ASSADS REGIM FALLER
Jag läser det här nu och tänker: "Jag missbedömde honom verkligen."
SYRIER MÖTER FÄNGELSETS FASOR
Det var så länge sen. Jag har inte sett artikeln på åratal.
Jag skrev artiklar för London Review.
Det fanns rapporter om att Assad använde nervgas mot sitt eget folk.
SEYMOUR M. HERSH: VEMS SARIN?
Jag träffade honom några gånger
och trodde inte att han var kapabel att göra det han gjorde.
Punkt.
Vi kan kalla det att ha fel. Vi kallar det att ha oerhört fel.
- Kom du för nära makten? - Javisst.
Vad var det annars?
Människorättskämparna var på honom.
Han var inte moder Teresa, men jag trodde han var okej.
RÄDSLA ATT INTE HITTA DÖDA SLÄKTINGAR
Men om jag nån gång har påstått mig vara perfekt,
så tar jag tillbaka det. Så är det. Jag var inte perfekt.
Laura, ska vi följa hela gröna zonens perimeter också?
- Det vore toppen. - Okej.
Det har gått fem dagar sen de stora markstyrkorna gick in i Irak.
Det är nästan fyra dagar och 30 minuter sen luftkriget började.
Vi är fortfarande mycket närmare början än slutet.
KRÖNIKA OM NATIONELL SÄKERHET HÖKARNA I IRAK
Jag var väldigt emot det kriget, för det var så ologiskt.
KAN DERAS KRIGSPLAN FUNGERA? AV SEYMOUR M. HERSH
The New Yorker publicerade helst hyllningsartiklar om det,
men publicerade även mina hårdare artiklar om det.
KRÖNIKA OM NATIONELL SÄKERHET RÖRLIGA MÅL
Jag blev Sys huvudredaktör när han skrev för The New Yorker.
Precis innan invasionen av Irak
ringde han och var sitt typiska jag, och rasar mot himlen.
Jag tror att en del av honom undrade varför vi inte alla tillsammans
kastade oss framför maskineriet för att få det att stanna.
Han sa: "Det är vår tids stora moralfråga."
Han tyckte att det var ett sånt misstag.
Han är det. Sadiq är han som berättade historien.
Sadiq var en två- eller trestjärnig general i det irakiska flygvapnet.
DRIVS AV USA
Han sa: "Känner du till fängelset Abu Ghraib?"
DOG AV TORTYR
Han sa: "De griper alla och skickar dem till Abu Ghraib."
Folk som inte var inblandade i nåt.
Det förekom sexuella övergrepp, och barn blev misshandlade.
Förfärliga övergrepp.
Flera månader senare fick jag ett samtal från en före detta underrättelseofficer
som hette Roger Charles.
Han hade anställts av 60 Minutes.
Han kom till mig och sa: "Vi har problem."
Han berättade om Abu Ghraib, och jag tänkte...
CBS hade fotografier. De hade fått foton från nån.
Som visade tortyr. Men de kunde inte visa dem i tv.
- Vad gjorde myndigheterna? - Allt de kunde för att stoppa nyheten.
De gick till CBS chef och sa till honom:
"Du ska inte publicera storyn. Det skulle skada USA:s krig."
Jag ringde några samtal. Jag fick veta att en av de anklagade soldaterna
råkade ha samma advokat som en av Song My-grabbarna.
Jag åkte till New Hampshire för att träffa honom.
Han sa: "Du vet väl att det skrevs en rapport?"
Jag sa: "Vad pratar du om?" Så han gav mig den här.
Det är den han gav mig. Intervjun slutade här.
Jag tog rapporten, började läsa och sa: "Nu drar jag."
DELAR AV DENNA UTREDNING ÄR HEMLIGSTÄMPLAD.
- KONTAKTA CHTF-7: - S JURIDISKA AVDELNING FÖR ATT SE HEMLIGA DOKUMENT.
Rapportens författare var den tvåstjärnige generalen Tony Taguba.
Jag häpnade över hans mod. Han anklagade högre generaler för grovt tjänstefel.
MÖRKLÄGGNING
Det började med en grabb i förbandet, Darby.
Han gav arméns kriminalutredningsdivision fotografier.
Det fanns tusentals.
SPARKAD OCH SLAGEN
ÅTERVÄNDER TILL CELLEN NAKEN.
Jag jobbade sent.
Sy ringde och sa nåt i stil med:
"Jag har precis läst en helt förödande armérapport."
DETALJERADE VITTNESMÅL FOTOGRAFIER OCH VIDEOR
Rapporten hade varit illa nog.
Men sen fick jag foton.
De var fruktansvärda.
CIA hade slagit ihjäl en fånge.
Jag kände att vi måste berätta för 60 Minutes.
Jag ringde producenten och sa: "Gör ni det inte på torsdag,
publicerar vi rapporten med bilder på söndag
och säga att vi gör storyn eftersom ett stort tv-bolag som heter CBS
inte har uppfyllt sina skyldigheter. Det blir andra stycket."
För två veckor sen fick vi en begäran
från försvarsdepartementet och sen från försvarschefen, general Richard Myers,
att vänta med den här nyheten med tanke på risker och spänningar på marken i Irak.
Vi uppfyllde den begäran medan vi satte press på försvarsdepartementet
för att få deras perspektiv på händelserna i Abu Ghraib-fängelset.
I veckan har fotona börjat spridas på andra ställen,
och då andra journalister publicerar sina versioner av storyn
gick försvarsdepartementet med på att samarbeta med oss.
Så de gjorde det. Och på fredagen publicerades min artikel.
TORTYR I ABU GHRAIB AMERIKANSKA SOLDATER PLÅGADE IRAKIER.
HUR HÖGT UPP STRÄCKER SIG ANSVARET? AV SEYMOUR M. HERSH
OFÖRLÅTLIGT
"DET GJORDE OSS ILLAMÅENDE"
FRÅN STOLTHET TILL SYMBOL FÖR ÖVERGREPP
- Tortyren pågick i 18 dagar. - Var det likadant varje dag?
Varje dag var mitt schema 23 timmars tortyr och en timmes vila.
Och det fanns många sorters tortyr. Som de här fotona...
Jag minns att jag tvingades stå så här.
Med andra människor. Jag minns att jag tvingades stå så här.
De försökte förhöra mig.
En av dem sa: "Hota honom."
"Om du inte pratar, om du inte erkänner, låter vi soldaterna...
...våldta dig."
FÖRSVARSMINISTER RUMSFELD & GENERAL PETER PACE
Får jag följa upp det?
Med tanke på konsekvenserna, inte bara av det som står i rapporten,
utan även fotografierna som ni för ett par veckor sen visste skulle publiceras,
varför ansåg ni inte att det ålåg er att be om slutsatserna
eller titta på bilderna, så att ni kanske kunde vara förberedd?
Jag frågade om bilderna och fick höra att vi inte hade några kopior.
- Var det inte så? - Vi hade dem inte här, det är då säkert.
- Jag hade dem inte. - Han frågade.
Ni har sagt många gånger att amerikanska styrkor inte torterar människor.
Undergräver rapporten er uppfattning om att USA inte torterar?
Jag är ingen advokat.
Min uppfattning är att anklagelserna hittills har handlat om misshandel.
Tekniskt sett tror jag att det skiljer sig från tortyr.
Ett ögonblick.
Jag vet inte om det är korrekt att säga det ni just sa,
att det har utförts tortyr.
Därför tänker jag inte diskutera ordet "tortyr".
Du lyssnar på The Diane Rehm Show. Hej, M, du är i sändning.
Först vill jag säga, främst till mr Hersh,
att med den här skenheliga självrättfärdigheten
uppmuntrar ni till uppror och terroristattacker på amerikaner.
Mr Hersh är uppenbart partisk, låt oss erkänna det.
Det här är propaganda, oavsett om det är sant eller överdrivet eller inte.
Och ni kommer att vara skyldig och direkt ansvarig
för den backlash som kommer av att ni eldar på stämningen med er story.
Nå, Sy Hersh?
Ingen gillar budbäraren.
Jag gillar bara inte att amerikanska soldater torterar folk.
BRUTIT SÖNDER LJUSSTAVAR OCH HÄLLT FOSFOR...
HOTAT FÅNGAR MED LADDAD PISTOL
HÄLLT KALLT VATTEN ÖVER NAKNA FÅNGAR
SLAGIT FÅNGAR MED KVASTSKAFT OCH STOL
HOTAT MANLIGA FÅNGAR MED VÅLDTÄKT
Vi såg det vi såg. Vi skrev ner det vi hörde.
SLAGIT OCH SPARKAT FÅNGAR FILMAT OCH FOTAT NAKEN MAN OCH KVINNA
Jag visste inte hur jag skulle reagera förutom...
...att bli arg.
GENERALMAJOR
Och Rumsfeld anklagade mig för att ha läckt det.
Jag blev förnärmad. Jag såg honom i ögonen.
Sen började vi prata om rapporten.
"Varför hände det? Vad har du gjort?" Bla, bla, bla. Du vet.
Så jag fortsatte att upprepa det.
Sen frågade nån: "Är det här tortyr, eller är det misshandel?"
Jag sa: "Det finns två distinkta betydelser
när det gäller förhör.
Misshandel är i princip örfilar eller att inte ge dem mat eller så.
Tortyr är när man orsakar allvarlig kroppsskada."
Jag gav dem ett exempel: "Du har en fånge som förhörs naken.
Hans kläder har tagits ifrån honom. Han ligger på golvet,
och ett kvastskaft körs upp i ändtarmen.
Och han blir sparkad av två civila förhörsledare."
Det är tortyr.
Självklart kan de... Vi vet det.
Det är oviktigt vad jag tror. Det viktiga är vad man hittar.
Nån gång under en intervju i radio...
Jag måste gå.
Jag sa: "Här är mitt telefonnummer. Ring mig bara."
Kontakta mig, 202-872-0703.
Ring och lämna ditt nummer. Jag hör av mig.
Några timmar senare fick jag ett samtal. En kvinna sa: "Du måste prata med mig."
Vi träffades på Fridays.
Vi pratade ett litet tag, och...
ANONYM KÄLLA
Sen sa jag: "Jag har min laptop här.
Jag kan visa dig bilderna."
Vi satt i ett bås i en ganska avskild vrå.
Så jag öppnade datorn och visade honom några av bilderna.
Min före detta svärdotter lånade min laptop när hon skickades till Irak.
När hon kom hem
lämnade hon tillbaka min laptop.
Och jag märkte att det fanns många foton i datorn.
Hon var inte inblandad.
Men hon var en av många personer som de här bilderna delades med.
Bilderna jag minns starkast
var av en man som hotades av en hund.
Rädslan var så uppenbar.
Jag minns bara att Sy sa till mig: "Det här är väldigt viktiga grejer.
Skulle du kunna tänka dig att ge mig en kopia av de här?"
Och jag tvekade, för jag var...
Jag var rädd.
KOMMANDOSTRUKTUREN
Men jag ville att fakta skulle avslöjas. Jag ville att sanningen skulle avslöjas.
AV SEYMOUR M. HERSH
Vad skulle ha hänt om det inte fanns fotografier?
Om det inte hade funnits fotografier? Ingen story.
Jag har skickat dig knappt tre dussin bilder.
Jag har 10 000 bilder.
Från norr till söder om Gaza.
ANONYM KÄLLA
Jag skulle vilja fråga hur du fick tag på dem men låter bli.
Berätta vad jag ser.
Det här är israeliska soldater som ockuperar folks hem
som i princip ger instruktioner till enheten.
De vet mycket väl var det finns civila utrymmen innan de bombar dem.
Men de här bilderna... Deras namn står bokstavligen på väggarna.
De ska användas för att pussla ihop incidenter
för att förstå vem som var var.
- Till exempel på en bild, 3A... - 3A. Jag ska leta reda på den.
Där har de markerat hela Gaza.
Vilka bataljoner som går in från de här områdena, och från de där.
Med det här plus handlingar om massakrer
kan vi spåra det till enheten som begick krigsbrottet.
Folk har redan börjat åtala dem, så därför börjar armén få panik.
Okej, och allt det här är bara bakgrund? Får jag inte skriva om nåt av det här?
Inte just nu. Men jag kommer till dig när vi är redo.
FRIGE CALLEY
I dag stod William Calley i givakt när överste Clifford Ford läste domen.
Juryn förklarar honom skyldig till tre fall av mord
och ett fall av misshandel med uppsåt att döda.
CALLEY FÅR LIVSTIDS FÄNGELSE
USA:S ARMÉS INFANTERICENTRUM FÄNGELSE
Frige Calley nu!
Och medan massmötet för Calley pågick
vällde hundratals telegram in på Western Unions kontor.
De flesta protesterade mot Calleys dom och utlovade sitt stöd.
Den heter "Löjtnant Calleys stridshymn".
Jag heter William Calley En soldat, det är jag
Jag försöker göra min plikt Och att få ett övertag
Men de kallar mig för skurk nu Och har brännmärkt mig i dag
Och vi marscherar på
När Calley dömdes började radiostationer ringa oss för att få extra kopior.
Du skickade ut 16 500 i går. Hur många kan du ge mig i dag?
Jag är bara en soldat Från kusten i USA
Bortglömd på ett slagfält Tusen mil från där jag vill va'
Från New York till Santa Fe Är det en helt vanlig da'
Och vi marscherar på
I eftermiddags beordrade presidenten att Calley skulle släppas från fängelset.
Han satt bara tre eller fyra månader i fängelse.
Och sen var han klar.
Vi är en otroligt våldsam kultur.
Det är bara så brutalt.
Det finns en nivå man inte kan nå.
Varför fortsätter du att jobba på, då?
Man kan inte ha ett land som gör så där.
Det är därför jag har på krigsstigen sen dess.
Man kan inte ha ett land som gör så och blundar för det.
Om det finns nåt mantra för det jag gör, så är det det.
TILLÄGNAD ALLA SOM DÖDATS OCH FÖRNEKATS RÄTTVISA,
OCH DEM SOM GÖR MOTSTÅND, I DET FÖRFLUTNA OCH I FRAMTIDEN.
Undertexter: Susanne Sparv