Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
["Una Luna de Miel en la Mano", de Virus]
♪ Tu imaginación me programa en vivo. ♪
♪ Llego volando y me arrojo sobre ti. ♪
♪ Salto en la música, ♪
♪ entro en tu cuerpo. ♪
Cometa Halley.
Copula y ensueño.
Tuyo.
Tuyo. Luna de miel.
♪ Luna de miel. ♪
- Hola. - Hola.
Hola, bonica. No et sento bé. On ets?
A l'autopista.
Et sento fatal.
- Que estàs fumant? - No.
Estàs fumant.
- No estic fumant. - Vas patir molt per deixar-ho.
O te n'has oblidat? Jo me'n recordo.
Ara no puc xerrar, que porto a l'Elena adormida.
Per cert, estic segura que la Fernanda em droga el menjar.
No, mama...
- No estic boja. - La Fernanda no et droga res.
- Oi tant. - No té tanta imaginació per fer-ho.
Vull la recepta del pastís aquell.
- Què? - El santiagueño.
- Sí, el Rogel. - Alfajor santiagueño.
- Bé, alfajor santiagueño. - Sí, com es fa?
Ara el faràs tu? Per què no t'ajuda la Fernanda?
- No t'enredis. - A aquesta que la bombin.
Va, doncs vinga. Vinga, té.
- Damunt em tens tancada. - Apunta.
- Si vols cuinar apunta. - Presa.
No em cridis, eh?
Jo bato nou rovells amb mantega...
Divideixes en 10 parts i deixes reposar 30 minuts...
Sí, 30 minuts...
Les estires ben fines i les poses al forn,
no més de 10 minuts o es cremaran.
I mentrestant vas fent la merenga.
Capa de massa, una d'almívar de llet,
- i vas repetint... - I corones amb la merenga, oi?
Sí, corones amb la merenga que fas a part, sí.
- Ara sí que et deixo... - Vull que quedi bé perquè...
- és per en César. - Què?
Que m'ha de quedar bé,
en César és primmirat amb els dolços.
- Qui és en César? - El César, el meu César.
No em sona, el conec?
César...
El meu marit abans del el teu pare.
Abans del papa no t'havies casat mai.
Sí, però si t'ho he explicat un munt de vegades. Te n'has oblidat?
Bé, et deixo que estic conduint.
- T'estimo molt. - Després parlem.
- Moltíssim. - Jo també.
- Parlem després. - I a l'Elenita.
- L'àvia l'estima molt. - Adeu.
- Un petó de...
♪ Cometa Halley. ♪
♪ Copula y ensueño. ♪
♪ Tuyo. ♪
♪ Tuyo. Luna de miel. ♪
♪ Luna de miel. ♪
- Hola, què passa? - Hola, bonica, on ets?
On vols que sigui? A l'autopista, conduint.
- Que estàs fumant? - No, no estic fumant. Digues.
Passa'm a l'Elena.
No, l'Elena està dormint. Ja t'ho he dit.
T'he dit que et trucarem quan arribem.
No em puc creure que viatgeu tant per veure aquest malparit.
Per què la portes?
Vol conèixer al seu pare.
No m'ho puc creure, no m'ho puc...
Per què em truques, Alicia? Per tocar-me els collons?
No, t'he trucat per la recepta del pastís.
- El Rogel? - Es diu alfajor santiagueño.
Jo li dic Rogel i prou.
- Te l'acabo de dir. - Què?
Fa 2 minuts que t'he dit que l'apuntessis.
Que tu m'has trucat?
- No. - Sí.
M'has trucat tu, i m'has parlat d'en César.
Mama, dona-li la recepta.
- No em cridis. - No t'estic cridant.
- Em treus de polleguera, va. - Jo?
- Apunta. - Vinga, va, apunto.
Bato nou rovells, mantega, sucre i farina.
Divideixes en 10 parts i esperes 30 minuts.
Les estires ben fines i les poses al forn,
no més de 10 minuts o es cremaran.
Més a poc a poc.
Una capa de massa i una d'almívar,
vas repetint
i corones amb la merenga que has fet.
- Sí? - Sí.
- Perfecte. - T'estimo.
- I jo. Fins a la tornada. - Molts petons
a l'Elena de part meva.
[sona el telèfon]
Hola, Alicia, què et passa ara?
Que te'n vas amb el malparit aquell i jo aquí.
- No. - I em droguen.
- No. - Sí.
- No. - Sí, de debò.
- No. - Que sí.
- Recordes el que vam parlar al març? - Què?
- Quan? - Al març.
- A on? - A casa la Matilde.
Me'n recordo perfectament.
- De què vam parlar? - De la teva ruptura.
- No, no deia això. - Llavors?
Que quan et convertissis en un forat negre t'ho diria.
- M'ho vols dir? Endavant. - A veure,
aquests mesos estaves bé, però ara t'ho he de dir.
Ets un forat negre, mama.
Mama?
[riure histèric]
Estàs plorant o rient?
Mama?
Avisa a la Fernanda.
Què li diràs de mi?
No té res a veure amb tu.
- Avisa-la, vull parlar amb ella. - No pots parlar amb ella, se n'ha anat.
- Com que se n'ha anat? - Sí, ha marxat.
A on ha anat?
I jo què sé, que faci el que vulgui.
Què li has fet?
Jo? Res. Què vols que li faci?
No et facis la ximple.
Digue'm que li has fet.
- Res, però si vols ara li truco... - No.
- ...perquè torni. Jo li truco. - No cal.
No, no et preocupis. Li trucaré jo
perquè torni, sap que no et pots quedar sola.
- Sí que puc. Truco. - Li truco jo.
- D'acord. - Faré que torni.
- Sí? - T'estimo molt, bonica.
Sí, jo també.
FERNANDA INFERMERA
[Alicia] Sí?
- Ho... - Hola, bonica.
- Hola? - Mama?
Sí, digues. Hola?
Estic trucant a la Fernanda, per què tens tu el seu telèfon?
No se n'havia anat?
- No ho sé, sonava aquí i l'he agafat. - Passa-me-la.
A qui?
A la Fernanda, mama. Passa-me-la.
Però si no hi és. Ha marxat.
I s'ha deixat el mòbil.
Sí, jo què sé. Ha marxat i se l'ha deixat.
Sort que has trucat, perquè necessito la recepta del pastís aquell...
El santiagueño.
- El Rogel? - L'Alfajor santiagueño.
Hola? S'ha tallat?
Bato nou rovells.
- Mantega, sucre i farina. - Sí?
Divideixes la massa en 10 parts...
Deixes que reposi 30 minuts.
Les estires fins que et quedin ben finetes.
I al forn, no més de 10 minuts o es cremaran.
És clar.
Fas una capa de massa, una d'almívar de llet,
- i vas repetint. - I corones amb la merenga.
I corones amb la merenga.
Bé, doncs... gràcies.
T'estimo molt, bonica.
T'estimo, mama.
Digues-li a l'Elena que l'estimo molt.
Cuida't i descansa.
Tu també.
Hola, Pepo. Et truco per una emergència.
No et trucaria si no, és clar.
A la mare se li en ha anat l'olla.
Pensàvem que estava millor, però no.
La cosa és que la infermera, la Fernanda, l'estava cuidant,
i s'han barallat.
S'han barallat i ha marxat, deixant-la sola.
I no ho sé... No...
No sé què fer. Soc a...
a 1000 km i l'Alicia necessita prendre la medicació.
I he pensat en tu.
Perquè com mai em vas tornar les claus de la casa...
No em puc creure que estigui fent això, de debò.
Sé que...
és un d'aquests favors que es demanen un cop a la vida.
Necessito que vagis a cuidar-la.
Fins demà a la tarda o a la nit, com a molt, que torno.
T'estàs cagant en tot escoltant això, sí, ja ho sé.
Però si em fas aquest favor em salves.
Què me'n dius?
Estic molt boja?
VELLA BOJA
[violins estridents s'entrelliguen]
[lladrucs]
[gemecs]
[rodes frenant bruscament]
[somiqueig]
No.
No, Franquito no! Me cago en tot.
Me cago en la puta!
[grunyit]
Què?
[planys]
Au, ves-te'n!
Alicia!
Alicia?
Hola?
Alicia?
Què cony? És un Rogel?
Alfajor santiagueño.
Es diu alfajor santiagueño.
Què fa allà, Alicia?
Buscava l'almívar de llet i m'ha agafat el vertigen. No puc baixar.
Gairebé se li incendia la casa.
Tu què fas aquí?
La Laura m'ha demanat que li faci companyia aquesta nit.
- Sap qui soc? - És clar que sé qui ets.
- Em prens per ximple? - No.
- Com has entrat? - Tinc les claus.
- Doni'm la mà. Pot baixar? - Em podràs agafar?
- Sí. - No et veig massa fort.
Sí que podré, no es preocupi. Vinga.
Doni'm la mà i deixi's anar cap a mi. Així.
[acord de piano oníric]
T'has deixat el bigoti.
Sí.
M'encanta com et queda.
Franco!
- Franquito! - [piulet]
Què fa, Alicia?
Què és això?
És el collaret d'en Franco. Premo aquí i sona el collaret.
Com?
Jo no sento res. Tanqui la porta que es mullarà tot.
[piulets]
Franquito?
Franco?
Gosset de merda.
Sempre damunt meu, sempre molestant.
S'espanta amb els trons, però sempre torna per tocar-me els nassos.
[sona "Vive", de Sergio Denis]
♪ ...el hombre nace, ♪
♪ porque es un niño ♪
♪ y, al despertar... ♪
- És ben sucosa? - Sí, molt.
- I tu no menges? - No, jo ja he sopat. Gràcies.
No menjaré tota sola.
Estic be, gràcies.
Jo no em menjaré tot això. Te'n dono del meu.
No en vull, de debò.
Per què?
Et faig angúnia?
No! No, com m'ha de fer...? No!
Llavors vine, vine cap aquí amb mi.
I menja una mica.
Mai t'havia vist amb vestit.
Te l'has posat per mi?
No, me l'he posat per una reunió de feina.
I com ha anat?
- Normal. - Ha anat malament.
Ha anat fatal.
No tens el dia.
I damunt t'envien a cuidar a la teva exsogra.
[vibració del mòbil]
- És la Laura. - Posa-la en altaveu.
Com?
Posa-la en altaveu, si us plau, que vull parlar amb ella.
- Hola, Pepo. - Hola, bonica.
Mama, de veritat? També tens el telèfon d'en Pedro?
No tinc res. Relaxa't, nena.
Sí, no. Estàs en altaveu.
Hola, Pedro. Com va tot?
Bé, tot tranquil per aquí.
Menjant una mica, prenent un vinet.
Mama, estàs prenent vi?
No, no, no. Ell en pren.
Jo de vi no en prenc, prenc aigua amb gas.
Sí, ella pren aigua amb gas. Jo prenc vi.
- L'estàs encobrint, Pepo? - No, no. Com vols...?
No siguis idiota, no pot prendre'n.
Mama, quan et vas prendre la pastilla per últim cop?
No ho sé.
- Què? - Que no me'n recordo!
Bé, Pedro, escolta.
És crucial que se la prengui ara
- i després cada 12 hores. - Sí.
Les tens allà, al moble del cosidor.
Vinga, ves. Aixeca't i busca-les.
Fixa't bé, són les blau clar petitones amb una ratlleta al mig.
- On? - Al primer calaix.
I si no vull? Què farà el teu nòvio?
- M'obligarà? - No és el meu nòvio.
No, però podem prendre-la tranquils amb un suc de taronja.
Sí, pren-te la pastilla, mama.
I recorda el que va dir la Matilde del forat negre.
Cada cop que em dius això del forat negre em fas pensar en un cul.
Pedro, quan estiguis sol truca'm i parlem millor.
Sí, és clar, Lau.
- Perfecte, merci. Ets... - De res.
Massa sorollet al cap té aquesta.
Com vas aguantar tants anys amb ella?
Feia bons petons, molt bons.
Això li ve de l'Ernesto, del pare, que també els feia molt bé.
Jo no, soc pocatraça amb els petons, massa ansiosa.
O en faig de més o en faig de menys.
El meu altre marit sempre se'n reia. Deia que semblava un peix.
- S'ha casat dues vegades? - No,
amb l'Ernesto no em vaig casar.
Només m'he casat una vegada, de molt jove.
Amb en César.
El meu César.
L'home més important de la meva vida.
El més dolent.
L'home més dolent del món.
El meu César.
Si us plau, la pastilla, Alicia.
Si us plau, Alicia.
Ja saps com m'agrada que em diguis.
[cant melós agut sostingut]
Veus que no he perdut l'accent?
Ho faig per tu.
No cal.
T'excitava, oi que sí?
Et posaves calent quan et parlava així.
- No sé de què parla. - [amb accent espanyol] César.
Jo no soc en César. Soc...
No, s'ha confós. Jo no hi tinc res a veure.
S'ha de prendre la medicació. Si no, me'n vaig.
Vostè es quedarà sola i jo me'n vaig.
Ves-te'n! Marxa!
Fes el que vulguis!
Sempre marxaves. Sempre te'n vas.
Fes el que vulguis, com sempre.
[sanglota] Sempre fas el que vols.
- No, no n'ha pres d'alcohol, crec. - D'acord, bé.
I escolta, en un moment m'ha confós amb una altra persona.
- Què, amb en César? - Sí, amb ell, sí. El coneixes?
No sé qui collons és. Me n'ha parlat avui per primer cop.
M'ha dit que va estar casada amb ell.
Què? Casada amb qui? No. Es va casar amb el papa i prou.
A mi em sembla que és real, que és una persona de veritat.
- No, està delirant. - Pel que diu...
Ja n'hi ha prou. La internaré, que se'n vagi a la merda.
- Potser sí. - La vull matar.
No ho sé, Lau.
Encara sort que ets allà.
- [Elena] Passa-me'l! - [Laura] Deixa'm!
- Hola, Pedro! - Hola, Ele! Què fas?
- Som a un hotel de carretera. - Sí.
Et trobo a faltar.
- Et trobo molt a faltar! - I jo a tu, i jo.
- M'han caigut les paletes. - Totes dues?
- Sí. - Te n'has quedat sense?
- És el doble de diners. - Enhorabona!
Però no m'agrada la rata que ve per sota el coixí.
No, que no vingui.
No és una rata, és un ratolinet.
- Un petó per la meva àvia. - No tinguis por.
- Cuida-la, eh? - Passa'm a la mama.
Hola?
Maleïda vella!
[xiulet ascendent]
[esbufecs]
[murmuri juganer]
[Laura distorsionada] Amb qui parlaves?
[riure histriònic]
Alicia...
Digues la veritat.
Estaves parlant per telèfon. Amb qui parlaves?
Què ha passat? Tregui'm això.
Alicia.
Et conec, César.
Per escapolir-te ets capaç de qualsevol cosa.
Ets capaç de vendre'm.
Parlaves amb els teus amics, no?
Collons, Alicia. Però què diu?
Sabies que vaig ser campiona juvenil metropolitana?
Digues la veritat i serà més fàcil.
Ja li he dit la veritat.
Truqui a la Laura i pregunti-li.
Parlava amb ella, m'ha demanat que vingués.
A cuidar-la a vostè.
No et crec, César.
- És lleig que cridis tant. - Filla de puta!
No exageris, quasi ni t'he tocat.
Ajuda! Filla de puta!
- No es crida en aquesta casa. - No!
Filla de puta!
Eren amics de la policia o de l'exèrcit?
Soc en Pedro Brussone, per favor!
Està boja! Deslligui'm!
Digue'm la veritat.
D'acord. Soc en César.
M'has enxampat, soc en César.
Amb qui parlaves?
Amb els meus amics de la policia, però no...
No els he arribat a dir res. No els he dit res, li juro. T'ho juro.
[sona "Vive", de Sergio Denis]
♪ Nace, ♪
♪ el hombre nace, ♪
♪ porque es un niño y, al despertar, ♪
♪ cree ♪
♪ que ha despertado el mundo y comienza a andar. ♪
- ♪ Ríe ♪ - [vibració del mòbil]
♪ cuando descubres ♪
♪ que no estás solo, ♪
♪ que la amistad ♪
♪ tiene ♪
♪ siempre el color del agua y el gusto del pan... ♪
Encara llegeixes?
M'agradava quan t'emborratxaves
i em llegies.
Llegíem parts de Faust, de la Divina comèdia,
gairebé tot Walt Whitman.
I mentre llegies, jo em desvestia
i et desvestia a tu.
Volia que se't posés dura.
I et tocava i et feia petons.
Però ja sabem el que et passa quan t'emborratxes.
Preferies el whisky i la lectura.
Mira que resistir-te a això!
[riure sorneguer]
Sempre vaig tenir un dubte amb tu, César.
Ets maricó?
No ho dic com a insult.
Però m'agradaria saber-ho, perquè explicaria moltes coses.
Mira el que he fet.
Ho ets o no?
No, no soc homosexual.
M'hauria agradat que diguessis que sí.
Et deixaria anar.
- Soc homosexual. - No, ara no et crec.
Alicia, soc homosexual!
No ho diguis així, que sembla una malaltia.
No, jo no he dit això.
Maricó és més maco.
"Desviat", massa agressiu. I "marieta" és massa maricó.
Sí, soc maricó, soc marieta.
Per favor, deslligui'm, Alicia.
No ets maricó.
Ets un impotent, un orgullós,
i un egoista.
La mare que em va parir.
I em feies sentir culpable per no quedar-me prenyada.
Però com m'he de quedar prenyada amb aquesta titola tova?
I mira que em vaig esforçar per treure'n alguna cosa de profit.
Vaig treballar de valent.
Bé, el que vaig poder.
[tro embolcallador]
Per sort va arribar la Laura, perquè ja m'havies espantat.
On he deixat les ulleres?
Mira, César!
Aquesta obra la vam fer a l'escola, abans de conèixer-te.
Jo era la protagonista, vaig tenir molt d'èxit.
Tu fas de Creont, d'acord?
Ara torno.
Ets el rei, ets el meu sogre.
Un sogre de merda.
[cantusseja]
Potser no recordo tot el guió.
Si no me'n recordo m'ajudes, eh?
Però per llegir necessito que em deslligui.
Per fer què?
Per poder expressar-me.
No me l'intentis colar, César.
Et pots expressar de meravella així mateix.
Des de "No veus...".
[desganat] "No veus, dona insensata,
que està en joc la teva felicitat?"
"La meva felicitat?
En quina dona feliç es convertirà la petita Antígona?
Quines mesquineries hauré de fer
per arrencar amb les dents el meu bocinet de felicitat?
A qui hauré de mentir? A qui somriuré?
A qui hauré de deixar morir apartant la mirada?"
"Estàs boja, boja.
No saps el que dius, calla."
"Per què vols fer-me callar?
Perquè saps que tinc raó.
Saps que la tinc.
Però no ho confessaràs mai,
perquè lluites per la teva felicitat com una fera."
"La teva i la meva, sí, imbècil!"
"Tots vostès em fan fàstic amb aquesta felicitat,
amb una vida que cal estimar costi el que costi.
Com gossos que llepen tot el que troben.
Jo ho vull tot.
Ara.
I que sigui tot sencer.
I si no, no vull res.
I vull estar segura de tot avui
i que faci tan goig com quan era petita.
O morir."
L'aplaudiria. No puc.
Quan era jove, sempre volia fer un munt de coses.
Volia ballar.
En canvi, tu...
volies fer-me mal.
T'excitava fer-me mal.
No, Alicia, si us plau. Jo no soc en César.
Soc en Pedro Brussone, l'ex de la Laura, la seva filla.
Vam viure aquí durant les remodelacions dues setmanes.
Érem la Laura, l'Elenita, vostè i jo.
Va ser complicat, ens barallàvem, se'n recorda?
Si us plau, deslligui'm.
S'ha de prendre la medicació.
M'ha de deslligar i se l'ha de prendre ja.
I deixar de fer el ridícul.
[crit esmorteït] Alicia!
Alicia!
Soc en Pedro Brussone, aquesta és la veritat.
Juguem a dir la veritat?
[Alicia] T'explico una cosa
i tu em dius si és veritat o mentida.
Si encertes tres cops, guanyes.
I et deslligo.
Però si t'equivoques tres cops, perds.
I et tallaré un dit.
Això ja ho hem viscut.
Ja hem jugat a aquest joc.
- No te'n recordes? - No.
Em vas tallar.
No. Jo no he fet res.
Em vas tallar dos dits.
És veritat o mentida?
És mentida.
[titil·lació prolongada]
No te'n recordaves?
O no te'n volies recordar?
Primer error. Punt per a mi.
D'això te n'has de recordar.
Era el nen dels veïns.
Tenia cinc anys.
I jugàvem i rèiem...
Jo no volia que marxés, volia que es quedés amb mi,
amb nosaltres,
i tu vas dir que sí, que ens el podíem quedar.
Però ell...
no volia.
No volia.
I llavors tu...
li vas tapar la boca perquè no cridés.
[crits ofegats distants]
Quan vas treure la mà...
[silenci]
Te'l vas endur al fons del jardí.
I jo plorava, plorava i plorava.
L'endemà,
van venir els veïns preguntant pel seu fill.
Plovia com avui.
Ella tenia els cabells molls.
Graciela es deia.
Saps de qui et parlo?
Graciela.
Ells no ens culpaven de res.
Només volien saber si l'havíem vist.
I vas tornar de la cuina amb un ganivet.
No sé per què vas reaccionar així.
Va ser tot molt ràpid, jo et vaig ajudar.
I entre els dos els vam dur fins al jardí.
Vam acabar plens de terra.
En aquella època, ningú feia preguntes.
La gent desapareixia,
i prou.
Els teus amics de la policia ens van ajudar.
Eren de la policia o de l'exèrcit?
No hi va haver cap investigació.
Ningú va preguntar res.
Després vas dir que el millor era que talléssim.
Que havíem de tallar per no tornar a equivocar-nos.
I així em vas abandonar.
Aquesta història...
és veritat...
o és mentida?
És veritat.
Bé.
Un punt per a tu.
Un a un.
Els meus ulls són negres i grisos. És veritat o és mentida?
Filla de puta.
Si no respons et tornaré a cremar amb l'atiador.
Els meus ulls són negres i grisos. És veritat o és mentida?
No m'espiïs.
És veritat.
No recordes el color dels meus ulls?
Els meus ulls són marrons i verds, depèn de la llum.
Sí. Verds i marrons, com els de la Laura. Sí.
Vaig estar tres anys amb ella.
Vivia amb la Laura i l'Elena.
I...
Amb l'Elena vaig establir un vincle...
Vaig ser quasi com un pare per la seva neta.
Soc en Pedro...
D'acord. S'ha acabat el bròquil. Soc en César.
Soc en César i he estat pensant en tu tot aquest temps.
He estat pensant en tu perquè t'estimo.
T'estimo, Alicia. I vull...
fer-te una abraçada i no puc. Entesos?
Ara ho farem al revés.
Canviarem una mica les regles.
Jo diré si és veritat o és mentida.
Torna a dir que m'estimes mirant-me als ulls.
I aquest cop, convenç-me que és cert.
Jo t'estimo, Alicia.
Un altre cop.
T'estimo, Alicia.
No et crec. És mentida.
- No, és veritat. - Has perdut.
- No, és veritat. - Tercer error, has perdut.
És veritat, Alicia. És veritat! Escolti, Alicia!
De debò. Jo t'estimo, Alicia!
Alicia, t'estimo!
Alicia!
♪ Cree que ha despertado... ♪
Em sent?
- [brunzit de serra] - Què és això?
Ajuda!
Si us plau. Què és això?
No. Què és això? No!
No, Alicia. No.
Merda.
Ara torno.
Alicia.
Alicia!
Alicia, t'estimo. Em sents?
No compta això, Alicia. No compta!
Una oportunitat més, Alicia. Si us plau!
T'estimo, Alicia!
[continua "Vive", de Sergio Denis]
Alicia, escolta, t'estimo!
T'estimo, Alicia!
No.
T'estimo, Alicia.
Alicia, per favor.
Mira'm.
Això no. No.
No. Alicia, no, si us plau.
Això no.
Alicia, què fa? Alicia.
A veure, escolti.
No. Alicia...
Alicia, no.
No.
- Alicia. Alicia. - Què? Què?
No, no.
Alicia, per favor. No.
No!
Soc en Pedro Brussone!
Soc en Pedro Brusso...!
És culpa teva.
El què?
Parlàveu de coses lletges amb l'àvia.
- Quan? - Al cotxe.
Pensava que dormies.
Parlàveu d'en César.
Fa molt que no somiava amb ell.
Ara tornaré a tenir malsons sobre ell per culpa teva.
Però, espera, tu el coneixes?
L'àvia me'l va presentar durant l'estiu de la mudança.
Com que te'l va presentar?
Elena...
Com és en César?
Vell,
nassut,
amb bigoti
i dolent.
Per què era dolent?
És el que em va dir l'àvia, no volia que em quedés sola amb ell.
Em fa por que hagi tornat.
Vull trucar l'àvia.
Entenc.
No em diguis "entenc". Vull trucar l'àvia ara.
Són les tres de la matinada. No trucarem a ningú ara.
Fa molt que no parlem amb l'àvia.
Va, què et costa?
Va, va, va, va, va,
va, va, va, va, va.
Va, va, va, va, va,
va, va, va, va, va,
Va, va, va, va, va.
D'acord.
El client...
Contestador.
- Deu dormir. - Si us plau...
Intenta trucar a en Pedro.
...quan acabi d'enregistrar...
[la trucada entra]
En una estona tornem a trucar.
D'acord.
Ele...
Com era el teu somni?
He somiat amb el llac.
Hi havia dones a la platja.
Soles, separades.
Com l'àvia o com tu.
Com jo.
Sense germanes.
Llavors, me n'adono que el somni està durant molt.
I quan els somnis duren molt es converteixen en malsons.
[grall virulent]
Sortien uns monstres de l'aigua.
Horribles.
[crits ofegats submergits]
El més lleig tenia la cara d'en César.
Se'm quedava mirant
i m'ordenava.
[veu de l'Alicia] Mossega'm.
Mossega'm.
[Alicia] Somiava que era petita
i que m'arrossegava un monstre amb la teva cara.
Jo cridava,
però no em podia moure.
I després,
érem aquí, tu i jo.
Tu continuaves lligat a la butaca,
però perquè tu volies.
Podies deslligar-te quan volguessis.
T'aixeques davant meu.
Sembla que estàs enfadat.
Que em vols pegar.
Però en comptes d'això...
♪ Nace, el hombre nace, ♪
♪ porque es un niño, ♪
♪ y, al despertar, ♪
♪ cree ♪
♪ cree que ha despertado el mundo y comienza a andar. ♪
♪ Ríe, ♪
♪ cuando descubre ♪
♪ que no está solo, ♪
♪ que la amistad ♪
♪ tiene ♪
♪ siempre el color del agua y el gusto del pan. ♪
[Alicia] Llavors, me n'adono que el somni està durant molt.
Que es convertirà en un malson.
Graciela.
[xiscle]
[brunzit penetrant]
Pedro?
Sí, Alicia.
Què fas així?
Alliberi'm, si us plau. Ajudi'm, si us plau.
- Sí. És clar. - Sí.
- Ajuda'm. - Sí, és clar que sí.
És clar que sí, rei. Però què t'ha passat?
Què t'ha passat? Estàs ferit.
Sí. Estic ferit.
Necessito anar al lavabo, si us plau.
- Alliberi'm, deslligui'm. - Sí, és clar.
- Deslligui'm. Sí. - És clar.
A veure per aquí.
Em pixo a sobre.
Gràcies. Déu meu.
Aquest cadenat és de la meva maleta hongaresa,
la dels viatges curts.
I on són les claus?
On les he guardat?
Alicia, concentri's. On ha guardat les claus?
Són unes claus petitones...
- Les hauré de canviar. - Alicia...
M'estic pixant. No sé quant aguantaré.
Necessito anar al lavabo. Pensi.
On va veure les claus per últim cop?
- On eren? - A la meva habitació!
Al cofre on són les altres claus.
Vagi, ja. Vagi a buscar-les.
Vinga, vagi.
Sí. Vagi ja.
Les claus del cadenat i tornar cap aquí.
Sí, vagi.
I torni cap aquí.
Les claus...
Les claus i tornar.
Les claus del cadenat i tornar cap aquí.
Les claus del cadenat i tornar.
I tornar.
Les claus del cadenat i tornar cap aquí.
Les claus i tornar.
Unes...
Les claus del cadenat i tornar, Alicia.
Les claus!
Les claus...
i tornar.
[violí estrident]
Portar les claus...
Les claus del cadenat i tornar, Alicia!
[taral·lareja]
Ajuda!
Aju...!
Què pa...?
Alicia.
Què?
Les... Les claus.
Sí. Les claus.
Per favor, deixi'm anar.
Per favor, almenys...
Per favor, deslligui'm.
No m'enganyaràs, César.
No. Jo no soc en César.
Soc en Pedro. Deixi'm anar al lavabo.
Un segon.
Ets un actor pèssim.
[orina]
T'has pixat al meu parquet.
Si no em deixa anar,
em cagaré al seu parquet.
No!
No es pixa al meu parquet!
No! Filla de puta!
[marxa orquestral avalotada]
[esgarrapades de violí]
No.
Prou. No.
César,
no et puc deixar ni 5 minuts sol.
No, no, no, no, no.
Quiet.
Alicia, no em puc moure.
Calla una mica.
No. Què fa? Alicia...
Alicia, què fa?
Alicia.
No.
- No... - Campiona juvenil...
Alicia, no... No!
...metropolitana!
[contestador] Hola, soc en Ramiro, de la immobiliària,
recordi la visita de demà.
Hola, soc en Ramiro. Recordi la visita d'aquesta tarda.
La senyora només pot avui, així que...
Alicia, en Ramiro, un altre cop...
Ens veiem en una estona.
Podria ordenar una mica la casa?
Els llibres... Vaja.
Franco!
Franquito, vine a menjar!
Franquito!
Franco!
César?
Hola, Alicia. Com està?
Ramiro, de la immobiliària.
Ella és la Victoria. Venim a veure la casa.
Hola, com està?
- Doni'm 2 minuts, si us plau. - És clar.
Sí.
- Es troba bé? - Sí, vam parlar ahir i estava genial.
I té un soterrani, però no hi podem baixar.
Per què?
Em va dir que hi guarda quadres d'ella despullada.
No. De debò?
- Oi tant. - D'ella?
Endavant.
Passa.
Amb permís, eh?
Gràcies.
Bé, imagina-te-la amb colors més lluminosos.
Un color os, marfil... fins i tot blanc.
No descartaria el blanc.
- Guaita! - És l'estrella de la casa.
Art Nouveau. El van portar en vaixell a principis del segle passat,
un vidrier francès, amb molt d'esforç.
Francès? Que fort, eh?
- Preciós. - És per mirar-lo tot el dia.
És impactant. Sí.
Sí, sí.
Bé, el parquet. És el parquet original.
Ara el veus així, fet un cromo,
però si el poleixes queda... com nou, realment.
Aquest jardí és immens.
Els arbres són centenaris.
Alicia, què és això?
Què és això?
Quant fa que això és així?
Com li he de dir que l'ajudo a arreglar-ho?
El fuster no ve.
Pugem a dalt?
Pots tenir una habitació de mascotes.
No. A dalt no crec.
Als nanos els encanta, eh?
A més, tens molt espai. O bé mascotes o bé més nens.
- És clar. Bé... - No sé.
- La casa s'ha de poblar. - És clar.
Continua amb l'Alicia, que he d'agafar la trucada.
[Ramiro] Ara em sents?
Miro per allà?
El barri com és?
En quin sentit?
És segur? És tranquil?
Molt segur, molt tranquil.
- Algun cop li han entrat a robar? - Aquí?
Mai.
- [plors] - Ja està, sí...
Què tens, amor?
[Ramiro] Em sents?
Ja està, sí.
Ja està, sí. Què passa, amor?
Ja està.
No serà que no està a gust així?
Pot ser, perquè està una mica...
...mal posat això. Em pot aguantar això un segonet?
I la...? Me la pot...?
- Sí, així. - Ja està.
Així la recol·loco bé...
La pot agafar? Un segonet.
Sí.
- Aquí està. - Hola.
Ja està, amor.
Ja està, eh?
Ja està, amor.
- Victoria? - La hi deixo un momentet.
Que miro per allà.
Sí, a veure...
Hola.
- [Ramiro] ...la casa. - És clar.
[Victoria] És un bon color. Sí, sí.
- [Ramiro] No hi ha ombra. - Sí, ja ho veig.
- [Ramiro] Des de cap angle... - [sanglots]
Treus els llibres...
Pots treure la xemeneia si et molesta.
- Si et sembla antiga. - Sí, potser.
- [Victoria] Doni'm un segon. - Sí, ves.
[Alicia] No.
Que s'ha portat bé?
- Molt bé. - Sí?
Molt bé, amor. Vine.
Espera un minut a fora
- i et porto la fitxa. - Sí.
A veure, Alicia, escolti'm un segon.
Humitat a la paret, un forat a terra.
Si necessita que ho solucionem, digui-ho.
Puc jo sola.
No permetré que vinguis tu a esbroncar-me a casa meva
- pel meu parquet. - D'acord.
[auge de violins desenfrenats]
El meu parquet.
- [lladrucs] - Ho has sentit, César?
Franquito, vine amb la mama!
- Franco! - Alicia...
Franquito?
[piulet del control]
Alicia!
Franco?
[piulet del collar]
[crit descarnat]
Alicia!
Franquito!
No.
[plor del violí tensionant-se]
[grunyits]
No. Què passa?
No. Què ha passat?
Què li ha fet a en Franquito, Alicia?
No. Jo, no...
Sí. Vostè ha tret... Ha tret el cotxe.
Ha sortit a fer una volta en el Mercedes?
He tret el Mercedes...
Però... No l'he vist.
L'ha atropellat. Pobre. Ha atropellat a en Franquito.
No.
- Sí, l'ha atropellat. - No.
Aquest gos, sempre damunt meu...
Sempre molestant-me.
L'ha d'amagar ara mateix.
Ja. L'ha d'enterrar abans que arribi la Laura.
- Està a punt d'arribar. Ràpid, al jardí. - Sí.
Al fons, al jardí. Ja.
[plor de violins]
[marxa orquestral avalotada]
S'ha de... S'han d'encendre les llums.
I...
Farem un joc.
No. Per favor, no, Alicia.
- Alicia. - Jo t'explico una cosa,
si encertes tres cops guanyes,
i et deslligo.
Però si t'equivoques tres cops, perds
i et tallaré un dit.
No. Un altre cop no.
Si us plau, no.
Els meus ulls són grisos i negres. És veritat o mentida?
No m'espiïs.
És mentida. Els seus ulls són marrons o verds,
depenent de la llum.
Molt bé. Te'n recordes.
Punt per a tu. Primer encert.
A aquest...
Ja havíem jugat a aquest joc una vegada.
I tu em vas tallar dos dits.
- És veritat o mentida. - Veritat.
Molt bé.
Segon encert. Punt per a tu.
D'això te n'has de recordar.
Era el nen dels veïns.
Jo jugava amb ell, rèiem
i... I jo no volia que marxés,
i tu vas dir que sí, que ens el podíem quedar.
Sí, que es quedi amb nosaltres. Sí.
Però ell...
no volia.
I tu...
li vas tapar la boca.
Sí, sí. Perquè no cridés.
I quan la hi vas destapar...
Jo plorava i plorava.
L'endemà van venir els veïns preguntant pel nen.
- Plovia, com ara. - Ella tenia els cabells molls.
Com es deia?
Graciela.
Saps perfectament com es deia.
Sí. Els pares ens preguntaven si sabíem on era el noi.
Sí. I tu?
Jo vaig anar a la cuina i vaig tornar amb un ganivet.
- Amb un ganivet. - Va ser tot molt ràpid.
- Hi havia molta... - Sang.
Molta sang per totes bandes.
I els vam enterrar al jardí.
Vora el nen.
Vam acabar plens de terra.
I en aquella època, ningú feia preguntes.
- La gent desapareixia... - Ningú feia preguntes.
Ens van ajudar uns amics meus de l'exèrcit.
Eren de la policia o de l'exèrcit?
De l'exèrcit.
I llavors, aquella nit, em vaig adonar que...
que no podíem continuar junts,
que havíem de tallar.
Sí, vas dir que havíem de tallar.
Si continuàvem junts...
Podíem tornar a fer-ho.
Podíem tornar a fer-ho una altre cop.
Així que...
Bé...
Deslligui'm... Deslliga'm, ja.
He guanyat.
L'he encertat tres cops.
He guanyat.
Sempre m'has fet sentir com aquells nens als qui abusen
que creuen que són els culpables del que els passa.
Perdona.
Perdona'm, Alicia.
Alicia...
Quan em dius "Alicia",
em fas sentir vella.
Digue'm com tu saps que m'agrada.
Digues.
Digue-m'ho. Un sol cop.
I et deixo anar.
Sí, com?
Com era?
- M... - M...
Mo...
Mor...
Moret.
No.
Mossega'm.
Això em deies.
- Mossega'm. - Mossega'm.
I deies que...
Que espiaves als veïns quan follaven.
I que senties a la Graciela, gemegava.
I em demanaves que et parlés com la Graciela.
Quan em tocaves el cul,
pensaves en el cul de la Graciela.
I quan m'estrenyies el coll,
pensaves en el coll de la Graciela.
Digue-m'ho.
- Mossega'm. - Digue-m'ho.
Mossega'm.
- Mossega'm, ja està, Alicia. - Mossega'm.
- Ja està. Ja està, Alicia.
- Mossega'm. No, no, no. - Mossega'm.
- No. Alicia, prou. No!
Alicia, atura't!
No m'ho puc creure!
César, se t'està posant dura.
Prou, Alicia, prou. Atura't, per favor!
No, no, no, no. Alicia, atura't!
Atura't. No.
- No. - Mossega'm.
Està a punt d'arribar la Laura.
- Mossega'm. - No.
- No, Alicia. - Mossega'm.
No.
Alicia, per favor.
No.
No!
No.
Atura't!
No!
[udols i gemecs espectrals]
No!
- [gemega] - No!
No!
No.
Ha estat bé fins que ha durat.
No passa res.
Jo t'estimo.
[xiuxiueja] T'estimo.
[cremallera]
Ajuda!
Hi ha una vella boja!
[crits ofegats]
[timbre]
Ajuda!
- Ajuda. - Graciela...
No.
Alicia?
Pedro?
Hola?
Que hi ha algú?
Mama?
[frec de l'agulla del vinil]
Hola?
[rondineig esmorteït]
Pepo! Què t'ha passat?
Què ha passat? Alicia!
Ja soc aquí, Pepo. Ja soc aquí. Perdona.
- Em sap greu. - Treu-me això.
Les claus del cadenat.
- Estàs bé? On? - Obre, aquí.
Aquí?
Ves-te'n!
- Surt de casa meva! - La mare que em va parir. Has estat tu?
Està boja, no s'ha pres la pastilla.
Dona'm això.
Digues que soc en Pedro.
Dona-m'ho.
Dona-m'ho, Alicia.
No et facis la imbècil. Què collons tens al cap?
Et mato.
Jo et mato.
Dona-me'l! Dona-m'ho!
Dona-m'ho!
Sempre has estat un forat negre.
Mor, Graciela!
No!
Moret ja d'una vegada.
No!
César?
Què has fet?
- Filla de puta! - No! César!
Déu meu.
Ajuda!
[riure descontrolat de l'Alicia]
[retruc de tambor]
Pedro?
Aguanta, Laura.
César...
[violins eixordadors]
Pedro...
Sempre has estat un cabró, César.
Mama?
[retruny punyent]
Mama...
Ajuda'm.
Mama?
["Una Luna de Miel en la Mano", de Virus]
♪ Tu imaginación me programa en vivo. ♪
♪ Llego volando y me arrojo sobre ti... ♪
On anem?
Elena?
On anem?
No te n'anaves al sud?
Sí, però ja he tornat.
Què t'ha passat, àvia? On és la mama?
La mama?
Què has fet, àvia?
On vas?
No em deixis sola.
No em segueixis.
[xiulet de tren]
[clàxon]
[conductor] Avança!
Vinga!
Va, mou el cotxe.
Si us plau, aparta el cotxe!
[clàxons i crits aclaparadors]
[continua la cançó amb el volum més alt]
VELLA BOJA
Subtítols: Clara Anush del Rey Adanalian