Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
See on Aafrika maailmameistrivõistlus.
Sellel on mõju lõunast põhjani ja idast lääneni.
MM tuleb sel aastal Rwandasse.
See on pöördeline. See võib minna mõlemat pidi.
Eesmärk on kasutada MM-i Aafrikas
võimalusena minna MM-i tiitlit püüdma.
Ma tahaksin olla järgmine Biniam, sest ta on selline tüüp,
kelle poole nüüd Aafrikas kõik vaatavad.
Biniam Girmay, Aafrika tõusev täht, teeb ajalugu.
Sa teed ajalugu. Aafrika nimel, sa tead seda, Binnie.
Eesmärk ei olnud viia võistlus Aafrikasse ja siis tagasi minna.
Eesmärk oli pidada see MM Aafrikas ja Aafrika jaoks.
Ja edasi Mur de Kigali'le.
See on üks munakiviklassik, Aafrika südames.
Jää rahulikuks, sõida turvaliselt. Inimesed on natuke hirmul.
Aafrika jalgrattaspordi tulevik ei ole alles tulemas.
See on juba kohal.
See paneb Aafrika kaardile.
JALGRATTASPORT AAFRIKAS: AAFRIKA PROFIRATTASPORDI TÕUS
Tere hommikust, Kigali. Kell on 6.00.
Päike tõuseb üle tuhande mäe maa ja täna on väga eriline päev.
UCI-lt oodatakse ametlikku teadet,
et Rwanda saab 2025. aasta maanteerattasõidu MM-i võõrustajaks.
Eelkõige olen uhke, et MM tuleb esimest korda Aafrikasse Kigalisse.
See on väga suur saavutus.
2025 saab olema rattaspordi aasta Aafrikas.
2025. aasta maanteerattasõidu MM peetakse Rwandas.
Kõik teised mandrid on seda juba võõrustanud, Aafrika mitte.
Jah, Aafrika kohv, Aafrika tee.
Pane pudelisse korralikult vett.
Kas sa ei lähe klubimajja?
Lähen. Kas sa lähed poshot segama?
Ei, see vesi on duši jaoks.
Kas see on sulle hea? Kuuma veega duši all käia?
Jah, miks mitte?
Minu nimi on Nantume Miria,
tulen Ugandast Rattur Masaka jalgrattaklubist.
Alustasin rattasõiduga 2020. aastal.
Ema tutvustas mulle rattasõitu, sest mul oli tol ajal palju sõpru.
Ta kartis, et rikun end ära.
Talle see spordiala ei meeldinud, kuid ta viis mu spordi juurde
lihtsalt selleks, et ma ei satuks halba seltskonda.
Nii ma alustasingi rattasõiduga.
Küsisin temalt, kas ta saab hakkama.
Isapoolsed sugulased ei lubanud tal tüdrukuna rattaspordiga tegeleda.
Aga kui mõistsin, et see on ta kirg, lubasin tal minna õnne proovima.
Talle maksti isegi palka. Ta hakkas koju raha tooma.
Seda raha kasutame kodu eest hoolitsemiseks.
Kõik hakkasid rattasõitu armastama,
ka need, kellele see enne ei meeldinud.
Miria tuli Lõuna-Aafrikasse ja me nägime temas talenti.
Masaka Cycling Clubi ja Uganda Cycling Associationi kaudu.
Tõin teid kohta, kuhu tavaliselt tulen taastuma.
Kui ma olen vahel kurb, siis tulen siia, lihtsalt kuulan loodust.
Lihtsalt tunnen looduse võnkeid. Nagu praegu.
Ma lihtsalt tunnen seda. Kõik on hästi.
Mul ei ole mingit stressi.
Ma lihtsalt vaatan taimi, loojangut,
kuulan lehma häält.
Kõik on hästi.
Mina olen Jean-Pierre Van Zyl.
Ma olen Aafrika jalgrattaspordi fänn
ja töötan Šveitsis Maailma Jalgrattakeskuses,
teen arendustööd Aafrika mandril.
Owen ja tema meeskond ütlesid mulle, et Miria on tõesti andekas
ja peab saama treeninglaagrisse Paarlis Lõuna-Aafrikas.
Me tegime seda enne Aafrika meistrivõistlusi Keenias.
Ta ei väsinud, oli väga motiveeritud.
Ta haaras sellest võimalusest kinni.
Sa näed sportlasi, kellel tekib äratundmine,
et sinna nad kuuluvadki.
"Saan paremaks. Tahan rohkem õppida."
Nad on nagu käsnad, tahavad infot.
Ma tahan, et need inimesed näeksid, mida olen saavutanud,
tooksid oma lapsed rattasõidu juurde ja ka nemad saaksid inspiratsiooni.
See hoiab mind edasi liikumas.
Lihtsalt mõtlen, et nad peavad mind nägema,
siis nad hakkavad rattaspordiga tegelema.
Eesmärk sel aastal on osaleda maailmameistrivõistlustel.
Lõuna-aafriklane tuleb finišisse just praegu, pika lõigu lõpus.
Aga Moolman Pasio SD Worxist avab siin...
Ashleigh Moolman Pasio sõidab eest ära...
Naisrattur Ashleigh Moolman Pasio on napsanud suurima autasu.
Ashleigh Moolman Pasio on pikka aega
olnud Aafrika naiste jalgrattaspordi ainus lipukandja.
Ashleigh Moolman Pasio jätkab kohaliku jalgrattaspordi esindamist.
Moolman tõmbab jälle eest, Moolman läheb lõpuni.
See on Ashleigh Moolman Pasio, kes võidab maailmameistri särgi.
Minu nimi on Ashleigh Moolman Pasio.
Olen lõuna-aafriklane ja sõidan praegu
AG Insurance Soudal World Touri meeskonnas.
Mängisin varem sõpradega tänavatel, sõitsime jalgrattaga.
Aga kooli ajal ei olnud jalgrattasõit
karjääritee ega isegi miski, mida ma üldse ette kujutasin.
Lõuna-Aafrikas tegelesin peamiselt traditsioonilisema koolispordiga,
näiteks maahoki, kergejõustik või tennis.
Ma läksin ülikooli, et õppida keemiatehnikat,
ja ülikoolis kohtusin oma abikaasa Carliga.
Juba esimesest hetkest märkas Carl tegelikult
mu potentsiaali jalgratturina,
sest seal said kokku mu väike kasv
ning mu jõud võimsuse ja kaalu suhte mõttes.
Samm-sammult sai selgeks, et jalgrattasõit on mu anne
ja midagi, millega ma peaksin tegelema.
Järgmisel aastal tulin Euroopasse sõitma,
kuid alustasin ilma palgata 2010. aastal.
Palgad polnud naiste jalgrattaspordis isegi võimalikud.
Nii et ainus viis hakkama saada oli sõita kohaliku meeskonna eest.
Nii et sõitsin aasta läbi.
Kui Euroopas ei olnud hooaeg, pidin minema Lõuna-Aafrikasse,
võistlema kohaliku meeskonna eest, kes maksis mulle väikest palka.
Pole võimalik loota tipptulemust,
kui sa ei võistle Euroopas maailma parimate ratturite seas.
See ei tulnud ilma raskuste, südamevalu ja pisarateta.
Esimesel aastal profiratturina
murdsin oma rangluu kaheteistkümne kuu jooksul kolm korda.
See ei tulnud talle kergelt. Ta pidi ületama takistusi,
millega Aafrika ratturid siiani silmitsi seisavad,
kuid ta ei andnud alla.
Ashleigh tahab, et ta karjäär oleks midagi enamat kui ainult ta ise.
Ta mõistab, et see, mida ta saavutab,
võib kellelegi teisele tähendada midagi muud.
Nii et ma arvan, et pärast 15 aastat maailmameistrivõistlustel käimist
on see potentsiaalselt sinu viimane võimalus maailmameistritiitliks.
Sa peaksid end selle suhtes enesekindlalt tundma.
Olengi enesekindel, tean, et olen ettevalmistused teinud.
Vorm on olemas. Ma tean, et rada sobib mulle hästi.
Ma olen ise seda rada sõitnud.
Ma tean, kuidas Rwandas on. Seal on Aafrika energia.
Positiivseid asju on väga palju,
aga ma arvan, et pean ka olema teadlik,
et ma ei läheks sinna
pingelisse olukorda,
kus ma ei reageeri tegelikult kuigi hästi.
See on mu viimane võimalus maailmameistritiitlile,
aga ma pean minema rajale ka lihtsalt lustima ja sõitu nautima.
Sa oled seda Aafrikas ka varem teinud.
See on see, mis toob lõpuks tulemusi.
Ma armastan Aafrikat ja sealsete inimeste energiat.
Ma ei jõua ära oodata, et saaks võistelda Aafrika publiku ees.
See tuleb nii äge.
Lähme ja anname tuld.
Ma olen elevil.
Maailmameistritiitli või olümpiavõidu saavutamine
on tõeline väljakutse, kui sa tuled väljastpoolt Euroopat.
Ma olin maailmameistriks saamisest peaaegu loobunud
ja olen saanud üheks maailma parimaist.
Ma usun, et MM Rwandas on Aafrika jalgrattaspordi jaoks pöördepunkt.
Siiski on see alles algus,
sest sellest saab sündmus,
mis näitab maailmale,
mis on Aafrika jalgrattaspordi sisu.
See tuleb huvitav, sest kui MM toimub Rwandas,
siis kas me vajame rohkem võistlusi Aafrikas
või peame tooma rohkem aafriklasi Euroopa võistlustele?
Oleme seda küsimust nii palju kordi esitanud
ja siin ta tuleb. Kas ta teeb selle ära?!
Ta kaitseb tiitlit täiesti hiilgavalt!
Täiuslikkus.
Favoriit Eddie Mercks võidab lõpusirgel poole rattapikkusega.
Mercksist saab maailmameister.
Ja ta on maailma parim.
Tadej Pogacar ja meistrisärk - see istub täiuslikult.
Ma olen David Lappartient, UCI president.
UCI loodi 1900. aasta aprillis.
Maanteerattasõidu maailmameistrivõistlused
said alguse 1921. aastal.
See on väga eriline võistlus.
Sul on särk ja see särk on midagi ainulaadset.
Me oleme ainus spordiala, millel on selline särk.
Vikerkaaresärk on selle spordiala tipp.
See on see üks särk, mille kõik ära tunnevad
ja mille vikerkaaretriipe kõik ihkavad kanda.
Selle särgi kandmine on igale ratturile unistus.
Kõik tippratturid tahavad seda kanda,
see on miski, mis teeb MM-i ainulaadseks.
Meeskonna kõrvaklappe ei ole, seega pead sõitu ise tunnetama.
See on aasta ainus tiitlivõistlus.
See toimub ringil.
Seega peame kroonima ühe tippratturitest.
MM on MM. Aga me pole kunagi Aafrikas olnud.
Me teeme Aafrikas koostööd paljude riikidega,
et jalgrattasporti laiendada
ja muuta see üheks kontinendi populaarseimaks spordialaks.
Ja tõesti, peame ka selle ürituse korraldama,
et näidata natukenegi Aafrika jalgrattasporti maailmale
ja nad näevad siinset kirge rattasõidu vastu.
Mina olen Chris Froome, neljakordne Tour de Francei võitja.
Ma sündisin Keenias ehk Ida-Aafrikas.
Ma arvan, et Aafrika mandril on vaja palju rohkem võistlusi
nagu Rwanda velotuur.
See on ilmselt parim võimalus
Aafrika ratturitel võistelda eurooplastega.
Peamine tegija on muidugi Rwanda, neil on kõige olulisem võistlus,
nemad võõrustavad ka maailmameistrivõistlusi.
Minu nimi on Nelly Mukazayire. Ma olen spordiminister.
Alustasime tagasihoidlikult ja see võistlus
tõsteti tasemele 2.1, mis oli hea, kuid ka keerukam.
See on meie jaoks eriline päev.
Käesolev Rwanda velotuur läheb samuti järgmisele tasemele,
sest see toob suurema tähenduse,
kui me valmistume 2025. aasta UCI maanteemaailmameistrivõistlusteks.
Mul on kõne kirjas, aga ma ei hakka sellest kinni pidama
ja räägin lihtsalt südamest sest täna on UCI jaoks suur päev.
Pärast 125 aastat
tähistame oma 125. aastapäeva sel aastal 14. aprillil.
Nii et oma sünnipäeva tähistamiseks otsustasime tulla siia Rwandasse.
Ma mäletan oma esimest kohtumist president Kagamega.
Sel ajal oli tegu kandidatuuriga
2025. aasta UCI jalgrattaspordi MM-i korraldamiseks,
ja president ütles selgelt,
et tema jaoks oli oluline, et jääks pärand,
muidugi ka ürituse võõrustamine, sest see on jalgrattariik,
kuid selgelt eesmärgiga, et jääks pärand.
Aafrika väärib MM-i.
See on Aafrikale platvorm, millelt esitleda end tõsise pretendendina
suurtele võistlustele nagu Tour du Rwanda.
Sellise tuuri olemasolu Rwandas
on väga kasulik igale organisatsioonile kogu maailmas,
et tõeliselt tunnetada MM-i nõudeid septembris.
Kigali on näidanud, et suudab võõrustada maailmatasemel üritusi.
See ei tähenda, et MM mööduks takistusteta.
Tekivad tüüpilised probleemid.
Tuleb väljakutseid võrreldes esimese maailma riikidega
nagu Šveits või Austraalia, kes võõrustavad maailmameistrivõistlusi.
Jalgrattaspordi juured on selgelt Euroopas,
täpsemalt Belgias, Prantsusmaal, Itaalias, Madalmaades ja Hispaanias.
Nii et ilmselt on mitmekesisusest puudus, kuid me tegeleme sellega.
Jalgrattaspordi juured Aafrikas said alguse koloniaalsest mõjust.
On riike nagu Eritrea,
mis on tõenäoliselt selle mandri kõige kirglikum jalgrattarahvas.
Nad koloniseeriti itaallaste poolt.
Lõuna-Aafrikas algas jalgrattasport varakult,
ehkki see oli apartheidi ajal rassi tõttu eraldatud
ning seda brittide ja hollandlaste kolonialismi tõttu.
Olid ka riigid nagu Maroko ja Alžeeria.
Neil on olnud pikk jalgrattapärand
tulenevalt nende seosest Prantsusmaaga.
Seal ei peetud jalgrattasõitu tingimata spordiks.
See on transpordivahend.
Kui vaadata näiteks Lõuna-Aafrikat,
siis ma arvan, et see on märksa arenenum kui paljud teised riigid.
See on spordiala millega inimesed tegelevad.
Teistes Aafrika piirkondades võib aastas olla vaid paar võistlust.
See on olnud uskumatu kiindumuse teekond.
Ma arvan, et siis oli vaid 14 rahvuslikku alaliitu
ja täna on meil 54. Ärgem olgem lihtsameelsed.
See ei juhtunud eelmisel aastal. Ega ka üle-eelmisel.
See, kus me täna oleme, on tänu eelkäijatele
ja sellele, mida nad varem tegid.
Kui asjad konteksti panna, oleme riik, mis on vaid 30-aastane,
tekkinud pärast tutside vastu toime pandud genotsiidi.
Seega oli tee, mille pidime läbi käima, et riik üles ehitada.
Rwanda jalgrattaspordi lugu
on üks kõige köitvamaid ja inspireerivamaid Aafrikas.
See on sündinud traumast, vastupidavusest
ja spordi muutvast jõust.
Minu nimi on Jamie Bissel
ja ma kolisin 2013. aasta oktoobris Rwandasse,
et alustada rahvuskoondise mehaanikuna.
Algus, nagu mina sellest aru saan, ulatub tagasi Tom Ritchieni.
Tom Ritchie tuli siia ja käivitas kohviratta programmi,
kuid ta oli kõiki näinud.
Siin oli juba jalgrattakultuur, nad lükkasid jalgrattaid,
vedasid kartuleid, porgandeid.
Vanad inimesed, kes kasutasid jalgratast tööriistana.
Ta vaatas ringi ning ütles, et siin on potentsiaali.
2007. aastal tuli Jonathan Boyer
ja muutis kohviratta Team Rwandaks.
Siis tulin mina mängu. Olime selle aja lõpus.
Nad kolisid siia riiki, et toetada noorsportlasi,
kellel oli nälg jalgrattasõidu järele ja unistus.
Neil oli nn Algne Viisik.
Minu nimi on Uwimana Rafiki Jean de Dieu.
Ma olen endine jalgrattur.
Nüüd ma töötan jalgrattamehaaniku ja jalgrattatuuride giidina.
Tere, mina olen Adrien Niyonshuti. Ma olen pärit Rwandast
ja endine profijalgrattur.
Alguses oli Project Rwanda
ja hiljem sai see Team Rwandaks
ja pärast Team Rwandat sai sellest Africa Rising.
2006. aasta lõpus oli mul võimalus kohtuda Jock Boyeriga,
Meie treener, Jonathan Boyer, testis paljusid sõitjaid,
nii et ma olin väga üllatunud, et olin esiviisikus.
Sealt edasi, nagu sa tead, avanes mu silme ees kõik
ja ma hakkasin uskuma, et võin saada profijalgratturiks.
Mäletan, et küsisin Jock Boyerilt,
kas ta jätab meid maha ja läheb tagasi USA-sse.
Jock ütles: Ei, Adrien, ma olen siin,"
"kuni te oma eesmärgi saavutate.
Me tegime head tööd, et panna riik maailmakaardile.
Adrian Niyonshuti on erakordne inimene,
ta kaotas genotsiidi ajal kuus venda,
ning Adrianist sai olümpialane
ja World Touri rattur. Rattaspordi kõrgeim tase.
Rwanda rattasport ja MM - sealt see alguse sai.
2025. aasta UCI maanteerattasõidu MM, mis toimub Kigalis Rwandas,
on otseselt seotud tööga,
mida näiteks Jock Boyer ja Kimberly Coats tegid koos Team Rwandaga.
Kui poleks olnud eeltööd, mida nad tegid 20 aastat tagasi,
ei oleks me täna seal, kus oleme.
Mõlemast soost on üle saja Aafrika ratturi,
kes võistlevad professionaalse rattaspordi erinevatel tasemetel.
Biniam Girmay on Aafrika jalgrattaspordi tänane eeskuju.
Alpid, Itaalia
Aga Girmay suudab hoida eemal Mathieu Van Der Poeli
ja ta teeb ajalugu!
Ajaloo tegija, eritrealane, Aafrika tõusev täht,
hiilgav sõit Biniam Girmaylt!
Kui me räägiksime ausalt
varasemast ajaloost,
polnud palju mustanahalisi aafriklasi võistlemas ja võitmas.
Me ainult osalesime, aga nüüd on ka võite,
World Touri võidusõitudel, eriti klassikutel.
See täidab mind suure uhkusega,
sest esimest korda võidavad mustanahalised aafriklased
suurtuuridel ja klassikasõitudel.
Loodan, et see, mille olen siiani saavutanud,
inspireerib mustanahalisi aafriklasi ja nende arv kasvab.
Selles etapis loodan olla eeskujuks tulevastele ratturitele.
Arvan, et Aafrika jalgrattaspordi tulevik on helge,
ja kõik armastavad seda kogu südamest.
Ma mõtlen oma edule, mis on tulnud,
või sellele, mida olen praegu saavutanud.
See mõjutab tohutult paljut.
Ma tahaksin olla järgmine Biniam,
sest tema on see, kelle poole Aafrikas praegu kõik vaatavad.
Ta on poiste jaoks eeskuju. Mina tahan olla tüdrukute jaoks Biniam.
Ta on ideaalses positsioonis, et selles etapis kaasa minna.
Oliver Naesen avab võimaluse Decathloni meeskonnale.
Girmay on sealsamas.
Otse keskel on Mads Pedersen, Girmay.
Biniam Girmay võidab oma esimese etapi Tour de France'il Eritreale!
Kõik eritrealased ja aafriklased, me peame olema uhked.
Nüüd oleme tõesti osa suurtest võistlustest
ja me saavutame palju võite.
Nii et nüüd on meie hetk, see on meie aeg.
Girmay võitis kolm etappi ja rohelise särgi - hämmastav.
Eriti kui pidada silmas esimest maanteesõidu MM-i Mustas Aafrikas,
mis toimub Rwandas septembris.
Enam ei tule loota,
et jalgrattasport jõuaks Aafrikasse.
Meil on ainulaadne meister.
Ma arvan, et Biniam jätkab pärandit.
Ta loob nüüd noortele aafriklastele võimaluse unistada,
teada, et on võimalik võita särk ja olla Tour de France'il poodiumil.
Miria, siin JP. - Tore kuulda, treener. Tere.
Kas sul on hetk aega? Mul on sulle häid uudiseid. - Jah, on.
Nägime pärast laagrit Lõuna-Aafrikas sinu pühendumist,
sinu tulemusi, sinu distsipliini -
eriti pärast Keenia võistlust Aafrika meistrivõistlust.
Sinu esituse põhjal otsustasime
valida sind Aafrika 2025. aasta UCI treeninglaagrisse.
Me läheme Kigalisse ja Bretagne'i Prantsusmaal,
et valmistuda Kigali MM-iks.
Need on parimad uudised, mille ma eales olen saanud.
Ma ei tea, praegu ma tunnen, et tahaksin nutta.
Ma ei tea, mida ma tunnen, kas see tunne on päris,
kas ma peaksin olema kurb või õnnelik,
sest ma pole seda kunagi oodanud.
Miria, unistused täituvad.
On nii palju takistusi,
mis ei lase Aafrika ratturitel tipptasemele jõudmast.
Üks kõige ilmsemaid on viisa, mis piirab sinu reisimist
sõltuvalt võimalustest, mis sul on.
Minu poolelt vaadates, võrreldes teiste Ugandas olevate
jalgratturitega, on neil tavaliselt raskusi viisa saamisega.
Mul läks hästi, ma sain viisa, kuigi see hilines,
aga mul õnnestus see ikkagi kätte saada.
Teistel jalgratturitel võtab see umbes neli kuud, kolm kuud.
Ma palvetan, et sa jõuaksid kenasti kohale.
Nad hakkavad vist aru saama, mis jalgrattasport Aafrikas on.
Võib-olla kaks aastat pärast seda
hakkab Aafrika jalgrattaspordis särama.
See on elus väga-väga suur samm
ja ma arvan, et see meeldib igale jalgratturile.
Olla Prantsusmaal.
Ma lähen õppima, aga kui olen õppinud, toon selle tagasi riiki.
Kataloonia, Hispaania
Suur erinevus treenimisel, võistlusteks valmistumisel
või isegi Euroopas võistlemisel on see,
et jalgrattasport on siin kultuur.
See on palju turvalisem ja see tähendab,
et naisena on sul vabadus treenida või oma ametit pidada.
Jalgrattasõit oli elumuutev.
See aitas tõesti mul saada enesekindlamaks naiseks.
Aga Euroopasse tulek oli tõeline pilet vabadusse.
See on päris suur muutus.
Sa lahkud oma kodumaalt, oma mandrilt, oma perekonnast.
Ma olin eikeegi, kuigi olin Lõuna-Aafrika parim jalgrattur
tegelikult ka Aafrika parim jalgrattur,
aga pidin leidma oma tee.
Sel ajal tähendas see mitte karta, vaid riske võtta.
Paljude aastate jooksul olin ma Lõuna-Aafrika
ning kogu Aafrika mandri lipukandja ja eeskuju. Ja nüüd on meil Kim.
Meeskonna omanik helistas mulle ja Ag Insurance'i olla öelnud,
et küsige Ashleigh'lt.
"Kui ta arvab, et Kim on investeeringut väärt,"
"võtame ta tiimi."
Ma ütlesin: "Jah, Kim on võidusõiduks küps."
Aga ma tõesti loodan ja tean seda,
et see, mida olen aastate jooksul teinud,
on võimaldanud Kimil olla seal, kus ta täna on
ja oma unistuse teoks teha.
Neil pole isegi eelarvet lennupiletite jaoks.
Ja see on kontinentaalmeeskond, mis osaleb Etoile de Besseges'il.
Aga neil pole raha.
Kui neil on sellised tiimid, head rattad ja varustus,
on kõik võimalik.
Kitsaskoht on raha. Jalgrattasport on nagu Vormel 1.
F1-s, kui sul pole raha, ei tee sa midagi.
Jalgrattaspordis on sama.
Me ei mõista seda, sest meie jaoks on elu lihtne.
Oleme sellega nii harjunud.
Minu jaoks on varustus number üks.
Jalgrattasport ei ole täiuslik,
aga ma ütleksin, et tehakse üsna korralikku tööd.
Jalgrattasport on kallis.
On vaja rohkem kui jalanõusid ja mõnda põhiasja.
Me kõik teame,
et tippklassi Tour de France'i ratas maksab 15 000 eurot.
Arvestades osavõtutasu on see kõigile kallis.
Aafriklasele, eurooplasele, ameeriklasele - vahet pole.
Mu piduriketas läks katki. Aga ei, käiguvahetaja.
Jah. See on korras.
Ma ei teadnud, et su käiguvahetaja oli katki.
Oleksin uue toonud.
Me ajame selle korda.
Küsin Seanilt, kas saan ühe laenata. Täpselt.
Kui tal on kohapeal mõni, mida sa saad laenata...
Sest me ostsime kolm lisalenksu. - Tore.
Kirjutan Seanile. Praegu ta magab, võtan ühendust, kui ta ärkab.
Küsin, kas tal on midagi. Vaatame, kas saame pärast tuuri varuosa.
Varuosad on kõige suurem teema. Neid kulub, see on normaalne.
Isegi Euroopa meeskonnad
maadlevad vahel sponsoritega, et saada, mida vajavad.
Meie samuti.
Ja kommunikeerime seda neile, kellele vaja.
15 aastat olen ma kuulnud: "Jah, aga me ostsime uued rattad."
Aga kas ka varuosi? Ratastele on vaja varuosi.
Rwandas on raske hankida selliseid asju nagu Shimano,
SRAM, jooksud, jne. See on raske.
Me rääkisime sellest Jonathaniga.
Tal läks katki 105 tagumine käiguvahetaja.
Kui meil veab, saame talle selle paari kuu pärast.
Kui meil veab. Ja see on päris kiire.
Kujutad ette, et ütleksime seda kellelegi
Saksamaal, Prantsusmaal või kus iganes?
Mine rattapoodi! Halvimal juhul nad tellivad selle.
Kas sa sõidad Tour de France'il?
Jah. Ja sa võidad ka, eks?
Jah, igatahes... Mida sa närid?
Miria, anna mulle natuke mangosid!
Minu nimi on Miiro Michael, Masaka Cycling Clubi asutaja ja esimees.
Masaka Cycling Club asub Kesk-Ugandas Masaka linnas.
Ja see klubi alustas
jalgrattaspordi arenguprogrammi kuus aastat tagasi.
Ja me korraldasime neid Black Mamba võistlusi
igal nädalavahetusel ja lihtsalt lõbu pärast.
Aga hiljem arenesime edasi ja nägime,
et me vajame peale kasvavat noorte jalgratturite põlvkonda.
Nii et kuus aastat tagasi käivitasime selle programmi
ja praegu on meil 50 noort jalgratturit,
kes alustavad nullist ja kogukond jälgib neid.
Mitte ainult jalgrattaspordis,
vaid ka selles, kuidas see on muutnud neid noori kogukonnas.
Poisid, ma tänan teid kõige eest.
Ma tänan teid aja eest, mille te mulle andsite,
et selgitada mõningaid asju, mida õppisin ja teiega jagasin.
Tahan, et teaksite,
et te olete poisid ja meie oleme tüdrukud,
nii et me vajame teilt abi.
Sest teie olete need, kes meid innustavad.
Aga kui te meid maha jätate, siis me jätame spordi maha.
Ja võib-olla olen ära hellitatud.
Mu ema... Nemad arvavad, et mu ema on andnud mulle palju vabadust,
vabadust ja lubanud mul rattaspordiga tegelema hakata.
Nad ütlevad: "Su ema on loll." Ma vihkan seda.
Rattasporti nähakse endiselt suuresti
meeste spordialana paljudes kogukondades.
Naised võivad kokku puutuda ahistamise, häbistamisega.
Nad võivad isegi silmitsi seista piirangutega,
mida seavad nende endi pered.
See viib selleni, et paljud tüdrukud annavad alla.
Samamoodi ka meeste puhul. Selgeid teid ei ole,
kuid naistel on väiksemad auhinnarahad
ja ebaselgem võimalus sellest spordist elatist teenida.
Klubina oleme püüdnud anda endast parima,
et vähendada soolise ebavõrdsuse lõhet. Toon ühe näite.
Ema tuleb 14-aastase tütrega klubisse ja ütleb:
Ma tahan, et mu tütar hakkaks teie klubis jalgratturiks.
Mina küsin: "Miks?"
Sest olen näinud poisse võistlemas"
"ja arvan, et mu tütar võib olla neist parem.
Nii et Miria tuli 14-aastaselt. Nüüd on Maria 18.
Neli aastat hiljem me näeme, et toimuvad hämmastavad asjad.
Maria oli esimene Uganda naissportlane,
kes esindas Ugandat Aafrika meistrivõistlustel.
Ja teate, mis? Ta oli poodiumil.
Ta on käinud Rwandas, Burundis, Keenias.
Mirja areneb iga päev.
Nii et me näeme, et kui annad tüdrukule elus võimaluse,
võivad asjad muutuda.
Zwift ja teised sisetreeningu platvormid
on muutunud heaks kohaks, kus naised saavad sõita turvalises keskkonnas.
See on ka suurepärane talentide avastamise koht.
Ilmselgelt on piiranguid. See ei asenda maanteel sõitmist,
eriti arvestades, et jalgrattaspordi kõrgeim tase on endiselt Euroopas.
Lisaks on Euroopasse minek kultuurišokk, eriti esimesel korral,
kui pead seal viibima pikemat aega.
Sportlased peavad toime tulema koduigatsusega, perest eemalolekuga
ning tegelema spordialaga, mis on juba iseenesest brutaalne.
Mida ma ootan sellest treeninglaagrist Euroopas?
Esiteks olen ma väga elevil.
See on mul esimene kord, hakkan proffidega koos sõitma.
Teistest ratturitest saavad mu sõbrad ja mina saan nähtavaks.
Ma jätan oma pere, aga võistlen eesmärgi nimel.
Kui ma selle saavutan, siis nad on õnnelikud.
Ma ootan seda, et saan meeskonna
ja nad treenivad mind piisavalt,
et mul läheks maailmameistrivõistlustel hästi.
Juhtgrupp on pikaks veninud, võideldakse iga sentimeetri pärast.
Ja vahetult nende taga pingutab Ashleigh Moolman Pasio veel rohkem.
Tundub, et see ei ole aasta, mil ta jõuab poodiumile.
Olen oma selja murdnud. Samal ajal kasvab peale lootustandvaid talente.
Eelmisel aastal ei saavutanud ma ühtegi oma eesmärki.
See on olnud tõesti keeruline periood.
Eelmisel aastal sain väga raske vigastuse,
murdsin selja ja tagasitulek on olnud suur väljakutse.
Mul on olnud võitlusvaimu ja otsusekindlust,
kuid teel on olnud palju tagasilööke.
Liege-Bastogne-Liege oli minu jaoks väga frustreeriv
ja väga pettumustvalmistav võistlus.
Aga samal ajal oli see ajalooline
ning väga suur saavutus mu tiimile ja tiimikaaslasele Kimile.
Me olime valmis, meil oli suurepärane võistlusplaan
ja ma olin selle oluline osa.
Ühe hetkega lihtsalt näed, kuidas see kõik su käest libiseb.
Pidin katkestama, sest mul hakkas halb ja polnud põhjust jätkata.
Ma tundsin, et valmistasin meeskonnale pettumuse,
läksin bussi ja märkasin, et ka Kim polnud liidrite seas
ja tundsin end nii lööduna.
Täiesti ootamatult kõik lihtsalt muutus.
Kim Le Court peab selle õigesti ajastama.
Spurt algab, 200 m lõpuni. Kim Le Court otse keskjoonel.
Kim Le Court ja Puck Pieterse.
Tundub, et see jääb nende vahele. Kim Le Court sõidab eest ära.
Kim Le Court tõuseb sadulas püsti ja juubeldab AG Insurance Soudali eest!
Esimene aafriklane, kes iial siin võidab.
See oli mulle sõit Ameerika mägedel,
arvestades väljakutseid, millega olen aasta alguses silmitsi seisnud.
Vigastusest naastes seadsin ma tõesti
Ardennide klassikasõidu oma esimeseks eesmärgiks.
Ma pidin endas leidma tasakaalu,
pettumuse ja frustratsiooni
ning pisut iseenda peale vihane olemise vahel,
aga olema ka tõesti õnnelik Kimi ja meeskonna üle.
Sa võid joosta Keenias, Etioopias
ja kohe maratonile minna.
Rattasõidus ei saa meistriks ainult treenides.
Teistel spordialadel on see võimalik, siin mitte,
sest pead võistlema ja õppima, kuidas end peagruppi paigutada,
kuidas olla tuule eest kaitstud.
Selleks tuleb tulla Euroopasse,
sest siin toimub enamik võistlusi.
Siin sa õpid
ja see tähendab loomulikult, et Aafrika ratturid peavad reisima.
See on keeruline. Meil on piirangud ja nii edasi.
David Lappartientil oli visioon luua Aafrika meeskond,
mida me nimetame Africa 2025 meeskonnaks.
Ja nii luuakse võimalusi.
Sa viid nad Bretagne'i,
lased neil kokku puutuda kohalike klubivõistlustega.
Ja hea asi Prantsusmaa süsteemi juures on see,
et tasemeid on väga palju.
Kui sa tõestad end esimesel tasemel, saad minna järgmisele.
Just seda me vajamegi.
Rohujuuretasand mängib Aafrika sportlaste arendamisel
uskumatult suurt rolli.
Ma usun, et kusagil Aafrikas on järgmine Chris Froome,
järgmine Biniam Girmay, tema järel Ashleigh Moolman Pasio.
Nad on olemas ja ootavad avastamist.
Kusagil Aafrikas on Tour de France'i võitja,
kuid selle saavutamiseks on vaja rohujuuretasandi algatusi.
Alustada tuleb 10 000 sportlasest, kellest tuhandel on anne.
Sada võib jõuda profiridadesse
ja kümme võib saada maailma parimate sekka.
Kui vaatame kümme aastat ette,
peaks Tour de France'il olema kaks või kolm Aafrika ratturit.
Praegu aga on vaja tõsist kultuurilist pingutust.
Need on suurepärased ratturid, aga neil puudub rahvusvaheline nähtavus.
Tippsport muutub üha vähem sallivaks
ja usun, et Aafrikas on rattaspordi jaoks vaja leppimist ja tuge.
See teebki selle nii põnevaks, sest me teeme midagi olulist.
Bretagne, Prantsusmaa
Kui ma viisa sain, olin natuke üllatunud.
Kuidas ma selle viisa sain? See võttis vaid kaks nädalat.
Sain viisa, sest mulle öeldi, et kui ma ei taotle...
Märtsis? Veebruaris?
Ei, märtsis, tegin taotluse märtsis. Öeldi, et järgmine aeg on augustis.
Kui sa Prantsusmaale ei lähe, siis ei tegele rattaspordiga.
Sa ei tegele rattaspordiga. Lihtsalt lõpeta.
Kui sa viisat ei saa, siis lihtsalt lõpeta.
Isegi ema rääkis mulle: "Kui sa viisat ei saa, siis lõpeta."
Sest kui sa lähed Prantsusmaale, siis tead, kus rattaspordis oled.
Kus ma olen seni nende Euroopa tüdrukutega?
Minu võidusõiduoskused, minu treening? Kus ma olen?
Euroopa on ilmselgelt parim koht jalgrattaspordis
ja spordis üle kogu maailma. See on parim.
Suurim väljakutse Euroopa puhul on ilm.
Teed on kitsad, parempoolne liiklus.
Toit, keel ja...
Need on mu suurimad väljakutsed.
Lähme autosse!
See pole probleem, pigem positsioneerimine peagrupis.
Sest kui sa ei ole harjunud olema 20 ratturiga peagrupis,
siis 50-100 ratturiga peagrupis on täiesti teine asi.
Sprint 20 sekundit, 20 sekundit spurdid.
20 sekundit ja siis 40 puhkad.
Sina, kui ma vaatan...
Mitte sprint?
Ei mingit sprinti ja mitte 20 sekundit.
Miks? Kujutame seda ette,
sest meil ei ole seda Garminis. Meil pole seda kaks päeva.
Me võitlesime palju. - Pead tõesti tegema hea sprindi.
Hea sprint. Positsioon sprindis, ma rääkisin eile.
Jah. Ma kasutasin seda täna.
Mõned tüdrukud jõudsid siia kaks nädalat tagasi.
Mina jõudsin kaks nädalat pärast neid.
Mõtlesin, et olen hiljaks jäänud, ei jõua tüdrukutele järele.
Aga nüüd on enesekindlus hea.
Mu esimene tunne oli muidugi veidi hirmus.
Ma ei teadnud, mille leian.
Uued inimesed, uus keel, uus toit, uus uni,
uus sõna, uus töö, uus ilm. Kõik uus.
Teie räägite araabia keelt.
Mina olen Rwandast. Ma ei saa teiega rääkida. Ma igatsen oma keelt.
Kuidas inimesed hakkavad vaatama mind, mustanahalist Euroopas?
Kuidas see olema hakkab? Hirmus?
Ma kardan kõike. Eelkõige inimesi.
Hakkan tundma, et see on hirmus.
See on esimene kord minna kodust kaugele ja veel pikaks ajaks.
Ja see tekitab minus hirmu.
Aga pärast seda ma naudin seda ja harjun sellega.
Minu eesmärk ei ole võita maailmameistrivõistlusi.
See ei ole mul mõttes. - Õige.
Ma pean lihtsalt...
Sa pead lõpetama maailmameistrivõistlused.
Kui ma eesmärgi täidan, on kõik hästi tehtud.
Ja võib-olla...
Ma näen end unistustele lähedal, sest näiteks Biniam Girmay...
Tema tee oli umbes selline.
Ta alustas UCI-s.
Ei, ta alustas kohalikus tiimis, UCI-s, nüüd on proff ja võidab.
Suured uudised rattaspordimaailmas.
Lõuna-Aafrika staar Ashleigh Moolman Pasio
võib jääda eemale oma viimasest Tour de France Femmes'ist.
Hoolimata otsustavast tagasitulekust vigastusest
ja rohelise särgi kandmisest 2023
võib Ag Insurance Soudal ta võistkonnast välja jätta.
Ma ei võistle Tour de France'il.
See on mulle tõesti suur löök,
sest see ei ole lihtsalt võistlus,
vaid osa kõigest, mille nimel kogu oma karjääri olen võidelnud.
Ma näitan kõiki õigeid märke sellest,
et seisan meeskonna väärtuste ja kollektiivi eest
ning ehitan meeskonda.
Ja mind jäetakse kõrvale?
Rwanda on mu viimane võimalus maailmameistritiitliks.
Kõik need aastad ettevalmistust, rasket tööd, kõik katsumused,
millest olen pidanud üle saama, on minus süüdanud tõeliselt suure tule.
Ja peab olema midagi väga suurt,
mis mind takistaks saavutamast tulemust,
mille poole püüdlen. Ja seekord lähen täispangale.
Kui ma pean seda tegema üksi,
siis ma annan endast absoluutselt kõik, et seda üksi teha
ja võita see vikerkaaresärk Lõuna-Aafrikale ja Aafrikale.
Bretagne, Prantsusmaa
Ma teen seda, mida olen kõigis sõitudes õppinud.
Panen need kokku ja siis viin selle ellu.
Loodan teha paremini, sest praegu tunnen, et olen tugev.
Nüüd olen kerge ja agressiivsem.
Esimesed seitse ringi rahulikult.
Jälgid olukorda sõidus, vaatad teise sõitja hoiakut,
ja pärast seitset ringi hakkad vähehaaval trügima.
Mitte kogu aeg. Hoiad asja kontrolli all.
Fookus finišile, eks?
Sa jääd alati rahulikuks, püsid mitte esimesel positsioonil.
Ära tee kogu aeg ees tööd.
UCI on mänginud olulist rolli.
Nad määratlesid juba mõnda aega tagasi Aafrika prioriteediks
jalgrattaspordi globaliseerimisel.
Need algatused peavad jätkuma.
Me võitleme endiselt selle nimel, et starti pääseda, mitte võita.
Alustada tuleb tohutust baasist rohujuuretasandil.
Mida suuremaks see saab, seda suurem on võimalus,
et tipus on esindatud rohkem sportlasi.
Tüdrukud, andke tuld! Lähme, lähme!
Kataloonia, Hispaania
Räägime esmalt eesmärkidest.
Maailmameistrivõistlused Aafrikas Rwandas
on suurepärane võimalus
kasutada ära kaost
ja ebamugavustsooni eurooplaste jaoks.
Kasutada seda võimalusena. - Jah.
Ma arvan, et keegi ei tea, mis ees ootab. Oleme küll rajaluurel käinud.
Muutujaid on nii palju, mis võivad mängu tulla. - Jah.
Eriti toit. See on suur teema.
Tuleb olla väga distsiplineeritud.
Ma arvan, et Lõuna-Aafrikast tulles on sul kõht tugevam kui enamikul.
Jah, see on tõsi.
Tunne ja aistingud on Aafrikas alati teistsugused.
Kui sa oled Euroopas,
siis tead, et eurooplased on oma peredele, kodule lähemal.
See mõjutab võistlemist ja sooritust palju.
Aga olla Aafrikas, kust sa pärit oled,
kus oled üles kasvanud - see mõjutab veel rohkem.
Meeskonnatöö tuleb ka sellel rajal huvitav.
Vaevalt see väga lihtne on,
sest seal pole palju kohti, kus hästi tegutseda.
Mõnes kohas, näiteks siin, on päris kena pikk sirge.
Aga tõenäoliselt on toitlustustsoon seal ja sa pead ise toituma.
Jah. Aga kui mõelda, siis see pole nii pikk,
et nad saaksid tõesti korraliku hoo sisse.
Nii et just siis, kui nad hakkavad saama hoogu jälitamiseks,
võtad sina juba järgmise kurvi.
Kui üldse on rada, mis sobib rohkem üksiksõitjale,
siis see on see.
Ebamäärasus ümbritseb Biniam Girmay osalemist Kigali MM-il.
Mägine rada ei sobi Eritrea sprinterile,
kuid miljonid aafriklased
loodavad stardis näha oma tähte, kes esindaks oma mandrit.
Biniami saavutused on lihtsalt fenomenaalsed.
On uskumatult raske jõuda sinna, kus tema on,
ja ületada veel rohkem barjääre kui paljud teised,
kelle vastu ta võistleb.
Ma ei usu, et ta on lõpetanud.
Ma arvan, et tal on veel palju aastaid ees.
Ta on võimeline maailmameistriks tulema.
Ilmselt mitte siin, sest ta ei ole parim mägironija,
aga Montrealis 2026 vaatame.
Seega soovin, et temast võiks saada esimene aafriklane,
kes tuleb UCI maailmameistriks.
See MM pruugi talle sobida, aga mis parata.
Ta on Aafrika rattaspordi nägu.
Ta peab kohal olema ja kohale ilmuma.
Ta peab aru saama, et see hetk on temast suurem.
Miks sa tõusul ei rünnanud? Kõik on väsinud!
Kolm korda ütlesin sulle: "Miria, mine!"
Kui ma ründan tõusul,
siis pärast vajun ära ja tulen tagasi.
Ma ütlesin sulle: "Miria, mine lõpuni, kõik on väsinud!"
Me kõik tahtsime, et ma võidaksin!
Mis sa sellest võistlusest arvad?
Ma olen iseendas natuke pettunud,
ja arvan, et ka meeskond on pettunud,
aga mina isiklikult olen tulemusega rahul,
sest see on esimene kord Euroopas.
Aga see, et ma olin äraminekus, on tõesti uskumatu.
See on minu jaoks suur edasiminek ja ma rõõmustan.
Selleks ajaks, kui MM kätte jõuab, olen võib-olla parem kui praegu.
Maanteesõidu MM suundub Aafrikasse.
Maanteesõidu MM on käimas Kigalis Rwandas.
Rwanda oli tähelepanu keskmes kui esimene Aafrika riik,
kes korraldab maanteesõidu MM-i.
Mul on kõhuga palju probleeme olnud.
Ma tegin teste ja selgus,
et pean tarbima rafineeritud suhkrut, piimatooteid.
Soovitati pärmitooteid, mitte gluteeni.
Olen Kigalis ja tunnen end jälle iseendana,
tugevana, valmis ja väga värskena.
Kuidagi tundub, et mu hooaeg pole päriselt alanudki.
See on olnud väga raske aasta.
Aasta alguses kõhklesin,
sest maadlesin vormiga seljamurru tõttu,
olles aasta varem murdnud oma T10 lüli.
Treening läks hästi, ettevalmistus samuti
ja ma alustasin Girot lootes, et olen jälle tavapärane mina.
Aga mul oli jälle pettumustvalmistav võistlus.
Ma polnud mina ise.
Nii et taas oli see väga frustreeriv ja segadusttekitav.
Pooleteise-kahe tunni pärast olen täiesti tühi
ja tundub, et niipea kui olen ära kasutanud kogu energia,
mille sõin eelmisel päeval või hommikul, on otsas.
See kütus, mida ma rattal sisse võtan, ei jõua mu lihastesse.
Mu veresuhkrutase oli alati väga kõrge.
See püsis kogu päeva vältel. Isegi siis, kui ma ei olnud rattal.
Lõpuks jõudsime mõningate vereanalüüside abiga järeldusele,
et mul oli insuliiniresistentsus.
Meil õnnestus leida ravi, mis aitaks parandada mu insuliinitundlikkust.
Ja kohe, kui ma seda võtma hakkasin,
nägin kohest muutust mu vere glükoositasemes.
Hämmastav, kuidas see muutis enesetunnet
ja seda, milline inimene ma olin. Tundsin end vähem ärevana.
See oli hullumeelne. Tundsin end nagu uue inimesena.
Nüüd olen Euroopast tagasi Aafrikas, kus toimub MM.
Olen õnnelik ja üllatunud,
et meile, aafriklastele, anti selline võimalus.
Kõige suurem sündmus korraldatakse meie enda maal.
Nüüd tunnen, et Aafrika on rambivalguses.
On meie aeg särada ja andkem endast parim.
Me teame, et eurooplased on meist palju paremad,
aga kuna see toimub meie maal,
võtame selle omaks. Andkem endast parim.
Kui ma hakkasin treeningule tõsiselt keskenduma,
ei oodanud ma, et see nii kiiresti juhtub ja saan sõita MM-il.
Arvasin, et osalen võib-olla kahe aasta pärast.
Sest ma alles hakkasin keskenduma,
alles alustasin ja sihtisin kohe maailmameistrivõistlusi.
See on nagu tõus tuhast maailma.
Selle programmi kõige raskem osa oli sõita nii suures peagrupis,
sest Ugandas on võistlustel seitse kuni kümme tüdrukut. Mitte palju.
Aga Euroopas on stardijoonel 80 tüdrukut.
See oli raske, kuid nüüd naudin seda.
Nüüd ma näen, kuhu suundun,
sest kõik profid on läbinud süsteemis sama teekonna, mis mina.
Kui sa näed proffe, näiteks kohalikku meeskonda,
profitiimi... Neil on nüüd UCI-ga profilepingud.
Kõigi üllatuseks on eritrealane Biniam Girmay
otsustanud Kigalis maailmameistrivõistlustel startida.
Pärast nädalaid kahtlusi,
kas see brutaalne rada talle sobib, on ta kohal,
kandes mitte ainult enda ambitsioone,
vaid terve mandri lootusi.
Hooaja alguses kaheldi minus veidi.
On tõesti au ja rõõm olla siin, Rwandas,
sest see on ka üks neist riikidest, kus armastatakse sporti
ja ollakse ka selle spordiala suhtes väga kirglikud.
Ma ei saa Liege-Bastogne-Liege'ile minna.
Ma ei käi seal ega Lombardias, sest see on päris raske
ja ma ei taha sinna minna ainult selleks, et olla stardis,
siis maha jääda ja katkestada.
Selline sündmus toimub Aafrikas esimest korda.
See on tõesti suur asi meile, Aafrika ratturitele.
Ja kui sa vaatad seda rada,
on see Aafrika ratturitele tunduvalt raskem.
Seega ausalt öeldes, oleks parem,
kui annaksite Aafrika ratturitele rohkem võimalusi.
Mulle meeldib alati teha häid tulemusi
või vähemalt püüan anda endast parima,
Aga olen alati õnnelik,
kui saan kanda rahvuskoondise särki ja esindada oma riiki.
Rahvuskoondis palus mul olla kohal,
et meeskonda aidata, ja ma nõustusin.
100%. Sellepärast olengi siin - et oma meeskonnakaaslasi toetada.
Teised mehed tegid juba pressikonverentsi. Pogi tegi ühe.
Remco. Ja Kim Le Court, jah.
Kas tal võiks homme hästi minna? - Ma arvan küll.
Talle meeldib, kui pole liiga järsk rada.
Võib-olla, ma arvan... Ferrand-Prévot, jah.
Praegu paistab, et Mur de Kigali on väga raske.
Kui nad siin kiirendavad, pool pundist läheb...
Kui Pogi on sel hetkel heas hoos, siis nad kiirendavad.
On tore, kui meil on üks meie meeskonnakaaslastest äraminekus.
Kigali!
Kas te olete siin?
Näidake mulle oma lippe. Kigali!
Tere hommikust. Tere tulemast 2025. aasta
UCI maanteesõidu MM-ile siia Kigalisse Rwandasse.
Oleme sel nädalal mitu korda maininud,
et need meistrivõistlused toimuvad esimest korda Aafrika mandril.
Nii et ongi käes. Naiste ja meeste eliidi grupisõidud,
meistrivõistlused, mis loodetavasti jätavad püsiva pärandi...
See on eriline mitmel põhjusel.
Muidugi ma olen kandnud Lõuna-Aafrika lippu.
See on minu profikarjääri 16. aasta.
Pikki aastaid olin ma ainus Aafrika rattur,
kes võistles eliittasemel Euroopa naiste jalgrattaspordis.
Ja nüüd on hea näha, et minuga liitub rohkem rattureid.
Ratturid nagu Kim Le Court, kes kannab tuuril kollast liidrisärki.
Nii et areng tuleb aeglaselt, kuid kindlalt, mis on tõesti suurepärane.
Ma arvan, et minu jaoks on oluline...
Muidugi on mul lootused ja ambitsioonid saada hea tulemus,
aga üle kõige tahan olla uhke selle sõidu üle, mille tegin,
ja lõpetada võistluse uhkust tundes.
Võib-olla siis, kui me kohale jõuame,
võta üks elektrolüütidega pudel enne starti.
Enne kui alustame võistlust.
Sest täna on väga palav. - Jah. Väga palav.
Sa pead hoidma energiataset üleval, aga oled valmis.
Sa pead seda uskuma.
Sa oled juba teinud kõik, mida saad...
...et olla valmis.
Ja kui sa seda teed,
pea meeles kõiki ohverdusi, mida oled teinud.
Raske treening, perest eemalolek,
jalgrattal kannatamine.
Prantsusmaal on raske.
Nii et stardijoonel pea seda meeles
ja kasuta kütusena, motivatsioonina, mis sind edasi viib.
Sõida nii hästi, kui suudad, hoolimata tulemustest.
Aasta aega ettevalmistust selleks võistluseks.
Mu ema...
Ta läheb klubimajja.
Nad kutsusid kogu kogukonna kokku. "Tulge vaatama, tulge, tulge..."
Pane nad uhkust tundma. - Ma proovin.
Kõigepealt läheb põhiasju tarvis.
Me oleme juba kaugel Euroopa sõitjatest maas.
Meil on raskusi jalgratta ostmisega, sest need on Euroopas.
See maksab juba 14-15 000 eurot.
Kui sa siin ringi vaatad, siis ma ei tea, kes sellise summa kulutaks.
See on palju raskem.
Meil ei pea tingimata olema kõige suuremaid võistlusi.
Meil on lihtsalt vaja paremaid treenereid,
paremat toitumist ja jalgrattaid.
See võib väga palju aidata,
kui anda võimalus ka teistele Aafrika ratturitele...
See tuleb julm. Rohkem kui 6000 meetrit tõusu.
Kuumus, niiskus, Kigali müür
ehk Kigali sein on ülimalt karm.
See tuleb ülimalt raske võidusõit.
Alati on teatav stressitase,
aga samal ajal on see ikooniline hetk Rwandale ja Aafrikale.
Kui mehed stardivad, peaks ka naistele stardiaja andma.
Kui mehed stardivad, siis hakatakse aega lugema.
Mõned inimesed kahtlesid meis.
Aafrika treener selle programmi jaoks."
Me pole piisavalt head. Me vajame eurooplast.
Kõige tähtsam on lihtsalt rahulikuks jääda, ohutult sõita
ja energiat säästa.
Mul on vaja, et nad ei sõidaks esimestel tõusudel täiskiirusel.
Ausalt öeldes on mul tunne, et inimesed on veidi hirmul.
See on Lõuna-Aafrika meeskond.
Ma olen juba siin paar päeva.
Kuhu iganes ma lähen, olen ka veidi üllatunud.
Nad hüüavad mu nime.
Eritrea! Eritrea, mu sõbrad!
Tuhande mäe maal on teedel sadu tuhandeid inimesi.
Siin saab kõik kokku. Karm rada.
Koos kuumuse ja niiskusega.
Ja seal ta on - Biniam Girmay esindamas oma meeskonda,
oma riiki, oma mandrit.
Kuid suur küsimus jääb: mida ta suudab sellel karmil rajal?
Ashleigh Moolman Pasio jaoks on see tema viimane maailmameistrivõistlus.
Viimane võimalus jäädvustada oma nimi ajalukku.
Miria Nantume, noor Uganda rattur.
Kuudepikkune treenimine, tuhanded kilomeetrid.
Kõik taandub sellele hetkele.
On rattaspordi aeg Aafrikas.
Siit tuleb Ashleigh Moolman Pasio Lõuna-Aafrika eest.
Nagu Biniam Girmay...
Miria Nantume'l läheb nüüd raskeks,
sest ta pingutab viimse piirini, et ratast hoida.
Ja nüüd on lähenemine Mur de Kigali tõusule.
See on Bini ja kardan,
et see tõus on Bini jaoks liiga raske,
kuid see rada polnud tema jaoks.
Ja just Ashleigh Moolman Pasio toob grupi taas kokku.
Aga näete, Amanda Spratti rünnak
on tagumist gruppi kindlasti raputanud.
Ja nüüd Mur de Kigali, 15% allosas, see on 400 meetrit pikk.
See on üks ehtne munakiviklassik Aafrika südames.
Milline pingutus. Milline julgus mehelt,
kes on kandnud terve mandri lootusi.
See rada on halastamatu.
See on täna Miria Nantume jaoks liig.
Milline pettumus lõuna-aafriklasele. 29. koht,
hoolimata Aafrika fännide uskumatust möirgest tee ääres.
Mul olid nii hullud krambid enne eelviimast tõusu...
Ma teadsin, et meil on vaja olla selles äraminekus.
Hästi tehtud.
Jah, mul oli tore.
Teisel ringil jäin kindlasti maha.
Ma ei saanud minna. Aga vigadest õpitakse.
Järgmine kord paremini.
Mul on järgmisel nädalal tuur Burundis.
Tahan selle tuuri võita.
Tahan tänase heastada.
Päris raske on. Olen väga väsinud.
Ma arvan, et see on normaalne.
Ma näen juba, et paljud sõitjad jäävad maha, sest trass on üliraske.
Aga olen lihtsalt õnnelik, et saan rattaga sõita
ja vähemalt sõitsin päris palju kilomeetreid.
175, nii et see on päris hea.
Olen kõige uhkem selle üle, milliseks inimeseks olen saanud.
Rohkem kui ükskõik milliste tulemuste üle.
Ma olen inimesena tõesti arenenud
väga ebakindlast ja häbelikust naisest tugevaks naiseks.
Mitte ainult füüsiliselt, vaid ka emotsionaalselt ja vaimselt.
Loodan leida Euroopas meeskonna, et jätkata oma profikarjääri.
Mul on endiselt suured unistused. See on alles algus.
Sinu taga on nii palju noori lapsi,
eriti Aafrikas, kes sind vaatavad ja sind jälgivad.
See on andnud mulle tõelise tõuke jätkata järgmisel hooajal.
Istu jalgratta selga.
See avab uksi ja annab sulle vabaduse.
See muudab su elu alatiseks.