Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ovo je afričko Svjetsko prvenstvo. Imat će utjecaj
od juga do sjevera i od istoka do zapada.
Svjetsko prvenstvo je u Ruandi ove godine. To je ključno.
Može krenuti u bilo kojem smjeru.
Cilj je da se na Svjetskom prvenstvu u Africi osvoji dres duginih boja.
Želim biti sljedeći Biniam, jer je on netko
na koga se sad svi u Africi ugledaju.
Tvorac povijesti, Biniam Girmay, afrička zvijezda u usponu.
Pišeš povijest, pišeš je. Ovo je za Afriku, znaš to, Binnie.
Cilj nije bio da dovedemo naš peloton u Afriku,
već da ovo prvenstvo održimo u Africi, za Afriku.
Mur de Kigali, klasična kaldrma u srcu Afrike.
Ostati smiren i siguran. Ljudi će se moći moliti.
Budućnost afričkog biciklizma ne dolazi, već je ovdje.
Stavit će Afriku na kartu.
BICIKLIZAM AFRIKE Uspon profesionalnog biciklizma
Dobro jutro, Kigali. Točno je šest sati.
Sunce se diže nad Zemljom tisuću brda
i danas je poseban dan.
Svjetska biciklistička unija će imenovati Ruandu domaćinom
Svjetskog prvenstva 2025.
Prije svega, ponosan sam što Svjetsko prvenstvo dolazi u Kigali.
To je baš velik pothvat.
Godina 2025. Bit će godina biciklizma u Africi.
Svjetsko prvenstvo u cestovnom biciklizmu 2025. bit će u Ruandi.
Svi ostali kontinenti, osim Afrike, već su bili domaćini prvenstva.
Da, afrička kava, afrički čaj.
Natoči vodu u bocu. Zar ne ideš u klub?
Idem.
Hoćeš li se družiti, Posho? -Ne, ovo mi je voda za kupanje.
Je li dobro za tebe da se tuširaš toplom vodom?
Da. Zašto ne bi bilo?
Ja sam Nantume Miria, iz Ugande sam.
Vozim za klub "Masaka".
Bavim se biciklizmom od 2020.
Majka me je odvela na biciklizam, jer sam tada imala mnogo grupa.
Bojala se da će me razmaziti.
Nije joj se sviðao sport, ali me je odvela
da provodim manje vremena s lošim vršnjacima. Tako sam počela.
Pitala sam je hoće li moći, jer je djevojka.
S očeve strane su joj branili biciklizam.
Govorili su da djevojčice ne voze bicikl. Ali kao majka...
Ako to voli, neka iskuša sreću.
Bilo je sjajno jer je čak bila i plaćena. Donosila je novac.
Od tog novca održavamo kuću.
Zavoljeli smo biciklizam, čak i oni negativnog stava.
Miria je došla u Južnu Afriku i vidjeli smo njezin talent
u klubu "Masaka" pri Biciklističkoj uniji Ugande.
Ovamo se obično doðem odmoriti.
Nekad doðem i kad sam tužna i samo slušam prirodu.
Osjećam vibracije prirode, kao sad. Sve je dobro.
Ne osjećam stres.
Gledam biljke, zalazak sunca,
slušam mukanje krava. Sve je u redu.
Zdravo, ja sam Jean-Pierre van Zyl. Ljubitelj sam afričkog biciklizma
i radim za Svjetski biciklistički centar u Švicarskoj,
na razvoju Afrike.
Owen i njegov tim kažu da je Miria vrlo nadarena, zaslužuje mjesto
u trening kampu u Pearlu, u Južnoj Africi.
To smo učinili prije Afričkog prvenstva u Keniji.
Nije se umarala, bila je baš motivirana. Zgrabila je priliku.
Možete vidjeti sportaše koji
dožive prosvjetljenje i shvate da pripadaju ovamo.
Postaju bolji, žele naučiti. Oni su kao spužva. Žele informaciju.
Želim da ljudi vide što sam postigla,
da upišu djecu na biciklizam i da ih nadahnem.
To me održava.
Kad pomislim na to, znam da me trebaju vidjeti i uključit će se.
Cilj ove godine je sudjelovanje na Svjetskom prvenstvu.
Južnoafrikanka se vraća kući nakon duge utrke.
Otvara se Moolman Pasio koja vozi za "SD".
Asleigh Moolman pravi veliku razliku.
Biciklistica Asleigh Moolman Pasio odnijela je najveće priznanje.
Asleigh Moolman je najduže bila
jedina nositeljica zastave afričkog ženskog biciklizma.
Moolman Pasio i dalje uspješno predstavlja lokalni biciklizam.
Moolman ponovno kreće naprijed. Ide do kraja.
Asleigh Moolman osvaja dres svjetske prvakinje.
Zovem se Asleigh Moolman Pasio. Južnoafrikanka sam
i trenutno vozim za AG Insurance Soudal tim Svjetske turneje.
KATALONIJA ŠPANJOLSKA
Igrala sam se na ulici s prijateljima, vozili smo bicikle.
Kad sam bila u školi, biciklizam nije bio
moguć kao karijera, niti nešto što sam
ikad zamišljala u Južnoafričkoj Republici u to vrijeme.
Bavila sam se tradicionalnijim sportovima,
poput hokeja na travi, atletike, tenisa.
Krenula sam na studij kemijskog inženjerstva
i na fakultetu sam upoznala svog muža, Carla.
Od prvog trenutka,
Carl je primijetio moj potencijal kao biciklistice
jer su se odjednom moja sitna graða i snaga
spojile u smislu odnosa snage i težine.
Polako postaje jasno da sam talent i da se trebam baviti biciklizmom.
Sljedeće godine sam otišla voziti u Europi,
ali nije bilo plaće kad sam počela, što je bilo 2010.
Plaće nisu ni bile moguće u ženskom biciklizmu.
Jedini način je bio da vozim za lokalni tim.
Vozila sam tijekom godine, a kad je u Europi pauza, nazad u Južnu Afriku,
da se natječem za lokalni tim koji mi je nešto malo plaćao.
Nemoguće je imati šansu
za vrhunski rezultat, ako se ne utrkuješ u Europi
meðu najboljim biciklisticama svijeta.
Nije prošlo bez izazova, boli i suza.
Prve godine kao profesionalna biciklistica,
slomila sam ključnu kost tri puta u roku od 12 mjeseci.
Nije joj bilo lako. Morala je prijeći prepreke
s kojima se afrički biciklisti susreću, no nije odustala.
Asleigh želi da njezina karijera znači nešto više.
Shvaća da njezina postignuća i drugima mogu nešto značiti.
Nakon 15 godina
na svjetskim prvenstvima ovo je možda posljednja prilika za naslov.
Trebaš se osjećati samouvjereno. -Da, stvarno se tako osjećam.
Znam da sam obavila pripreme. Kondicija je tu.
Staza mi odgovara. Vozila sam po njoj.
Znam da je kao u Ruandi. Bit će afričke energije,
tako da ima puno pozitivnog, ali mislim i da trebam
biti svjesna da se ne vratim osjećaju velikog tereta na plećima,
jer je to situacija u kojoj ne reagiram baš dobro.
Jest posljednji pokušaj za naslov svjetske prvakinje,
ali treba mi biti i zabavno i trebam uživati u utrci.
Da, vidjeli smo te već takvu u Africi.
To je ono što na kraju daje rezultate.
Volim Afriku i volim energiju ljudi ovdje.
Jedva čekam otići tamo i utrkivati se pred afričkom publikom.
Bit će sjajno. -Hajdemo tamo dati sve od sebe.
Da. Uzbuðena sam.
Osvajanje naslova na Svjetskom prvenstvu i Olimpijskim igrama
zaista je izazov kad dolaziš iz zemlje izvan Europe.
Skoro sam odustala od naslova svjetske prvakinje,
ali sam jedna od najboljih na svijetu.
Svjetsko prvenstvo u Ruandi je prekretnica za biciklizam u Africi.
Meðutim, to je tek početak, jer će biti
dogaðaj koji će pokazati svijetu
što je zapravo afrički biciklizam.
Bit će zanimljivo. Sa Svjetskim prvenstvom u Ruandi,
treba li nam više utrka u Africi,
ili više afričkih trkača u Europi?
Postavili smo to pitanje više puta i evo ga. Hoće li uspjeti?
Brani dres duginih boja sa stilom.
Savršenstvo.
Posljednji dio staze i favorit Eddie Mercks pobjeðuje za pola kotača.
Mercks postaje svjetski prvak. -On je naš svjetski prvak.
Tadeju Pogačaru dres duginih boja savršeno pristaje.
Ja sam David Lappartient, predsjednik Meðunarodne biciklističke unije.
Meðunarodna biciklistička unija nastala je u travnju 1900.
Svjetsko prvenstvo u biciklizmu nastaje 1921. Vrlo posebna utrka.
Imate taj dres i on je nešto jedinstveno.
Mi smo jedini sport koji ima dres.
Dres duginih boja je zaista vrhunac sporta.
To je jedini dres koji svi
priznaju i žele nositi.
Za biciklista je san obući taj dres.
Svi trkači žele ga nositi
i on prvenstvo čini jedinstvenim.
Nema slušalica pa morate samo osjetiti utrku.
Utrka se vozi po nacijama. Ovo je jedina utrka godine, staza je kružna.
Okrunit ćemo jednog od vrhunskih biciklista.
Svjetsko prvenstvo je Svjetsko prvenstvo, ali nismo bili u Africi.
U Africi suraðujemo s brojnim nacijama
da proširimo biciklizam i učinimo ga najpopularnijim sportom kontinenta.
Ovaj dogaðaj nam je takoðer potreban,
da biciklizam u Africi prikažemo svijetu
koji će vidjeti ovdašnju strast za biciklizmom.
Ja sam Chris Froome, četverostruki osvajač Tour de Francea.
Roðen sam u Keniji, dakle u istočnoj Africi.
Treba nam još utrka na afričkom kontinentu, poput utrke u Ruandi.
Najbolja šansa za afričke bicikliste da se natječu protiv Europljana.
Ključni čimbenik je Ruanda, jer ima najvažniju utrku
Tour Ruande i domaćini su Svjetskog prvenstva.
Zovem se Nelly Mukazayire, ja sam ministar sporta.
Počeli smo skromno i napredovali na drugu razinu,
što je dobro, ali izazovnije.
Ovo je poseban dan. Ovo izdanje Tour Ruande bit će na drugoj razini
jer će donijeti veći značaj budući da
organiziramo Svjetsko prvenstvo u cestovnom biciklizmu 2025.
Imam napisan govor, ali ga neću pročitati,
već ću govoriti srcem, jer je danas velik dan za UCI.
Nakon 125 godina,
proslavit ćemo 125. roðendan 14. travnja ove godine.
Za proslavu, odlučili smo doći u Ruandu.
Sjećam se prvog sastanka s predsjednikom Kagameom.
U to vrijeme bila je ponuda da se 2025. organizira
Svjetsko prvenstvo UCI i predsjednik je bio jasan.
Želio je imati nasljeðe, naravno i ugostiti dogaðanje
jer je ovo biciklistička nacija, ali i imati nasljeðe.
Afrika zaslužuje prvenstvo.
To će biti i platforma da se Afrika predstavi kao ozbiljan takmac
za velike utrke poput Toura Ruande.
Ovakva utrka u Ruandi pomoći će svim organizacijama u svijetu
da steknu osjećaj za potrebe prvenstva u rujnu.
Kigali godinama pokazuje da može biti domaćin utrke svjetske klase.
To ne znači da će ovo Svjetsko prvenstvo proći bez izazova.
Bit će problema u početku.
Bit će izazova u usporeðivanju sa zemljama prvog ranga,
poput Švicarske ili Australije koje su bile domaćini prvenstva.
Korijeni biciklizma su u Europi,
točnije u Belgiji, Francuskoj, Italiji, Nizozemskoj, Španjolskoj.
Vjerojatno nedostaje raznolikosti, ali radimo na tome.
Korijeni biciklizma u Africi potječu iz kolonijalnog utjecaja.
Tu su zemlje poput Eritreje, koja je vjerojatno najstrastvenija
biciklistička nacija kontinenta. Bili su talijanska kolonija.
Biciklizam Južne Afrike kreće rano, iako je bio odvojen aparthejdom,
kroz britanski i nizozemski kolonijalizam.
Zatim su tu zemlje poput Maroka i Alžira,
koje imaju dugo biciklističko nasljeðe kroz vezu s Francuskom.
Biciklizam tamo nije obavezno viðen kao sport, već kao prijevoz.
Uzmimo, recimo, zemlju poput Južne Afrike,
tu je mnogo razvijeniji nego u drugim zemljama.
To je zapravo sport kojim se ljudi bave.
U drugim dijelovima Afrike, postoje jedna do dvije utrke godišnje.
Bilo je to nevjerojatno putovanje puno izdržljivosti.
Nekad je bilo 14 nacionalnih saveza,
a danas ih imamo 54. Ne zavaravajmo se.
Ovo se nije dogodilo prošle godine. Ni pretprošle.
Ovo gdje smo danas, zasluga je naših prethodnika i njihovih djela.
Ako stavimo stvari u kontekst, mi smo zemlja stara 30 godina,
od genocida nad Tutsima. Postoji put kojim moramo proći kao nacija.
Biciklistička priča Ruande je
meðu najljepšim i najinspirativnijim u Africi.
Stvorena je iz traume, otpornosti i transformativne moći sporta.
Zovem se Jamie Bissel i preselio sam se u Ruandu
u listopadu 2013. kako bih radio kao mehaničar za reprezentaciju.
Priča o podrijetlu, koliko znam, seže do Toma Ritchieja.
Tom Ritchie je pokrenuo program bicikala za prijevoz kave. Vidio je
da svi već imaju kulturu vožnje bicikla, guraju ih.
Prevozili su krumpir, mrkvu. Stari ljudi su
koristili bicikle kao alat i on je oko sebe vidio potencijal.
Jonathan Boyer dolazi 2007.
i preobličuje projekt, od projekta obnove,
prijevoza kave do ruandskog tima. Tad ja stižem, pred kraj te priče.
Preselili su se u zemlju da podrže mlade sportaše
koji su žudjeli za biciklizmom i sanjali.
Imali su nešto što su zvali Originalnih pet.
Zovem se Uwimana Rafiki Jean de Dieu.
Bivši biciklist, sad sam mehaničar i voða biciklističkih tura.
Ja sam Adrien Niyonshuti, iz Ruande. Bivši sam profesionalni biciklist.
U početku je to bio "Projekt Ruanda"
a on je postao "Tim Ruanda".
Nakon "Tima Ruande" postao je "Uspon Afrike".
Krajem 2006. upoznao sam Jocka Boyera.
Naš trener, Jonathan Boyer, testirao je puno trkača,
bio sam iznenaðen što sam dospio u prvih pet.
Od tad su mi se otvorile oči
i počeo sam vjerovati da mogu postati profesionalac.
Uvijek sam pitao Jocka Boyera
hoće li nas ostaviti i vratiti se u SAD, a Jock bi rekao
da neće, bit će tu dok ne ispunimo svoje ciljeve.
Učinili smo pravu stvar i stavili našu zemlju na kartu svijeta.
Adrien Niyonshuti je izuzetno ljudsko biće.
Izgubio je šestoricu braće u genocidu,
a Adrien je postao olimpijac i želio je biti biciklist.
Biciklist najviše klase. -Mislim da je
tako počeo biciklizam u Ruandi i Svjetsko prvenstvo.
Dolazak Svjetskog prvenstva 2025. u Kigali, u Ruandi,
u izravnoj je vezi s radom ljudi poput Jocka Boyera
i Kimberly Coats s Timom Ruanda.
Da nije bilo tog temeljnog rada od prije 20 godina,
ne bismo bili tu gdje smo. Ima više od sto afričkih biciklista
oba spola, koji se natječu na različitim razinama biciklizma.
Biniam Girmay je danas uzor afričkog biciklizma.
Girmay odolijeva napadu
Mathieua van der Poela i ispisuje povijest!
Tvorac povijesti, Eritrejac, afrička zvijezda u usponu.
Sjajna vožnja Biniama Girmaya.
Da, kad pričamo o prošlosti,
nije bilo puno crnih Afrikanaca koji su se natjecali i pobijedili.
Samo smo sudjelovali, ali sad pobjeðujemo
na utrkama Svjetske turneje, posebno na klasicima.
Vrlo sam ponosan jer je ovo prvi put
da crni Afrikanci osvajaju Grand Tour i klasike.
Nadam se da će ovo što sam postigao
nadahnuti crne Afrikance da budu još brojniji.
Nadam se da ću biti primjer budućim trkačima.
Mislim da je budućnost afričkog biciklizma
svjetla i svi ovaj sport vole iz sveg srca.
Mislim da će moj uspjeh
i sve što sam dosad postigao
imati veliki utjecaj.
MASAKA UGANDA
Želim biti sljedeći Biniam, jer je on netko
na koga se svi u Africi ugledaju.
On je uzor dječacima, a ja želim biti Biniam za djevojčice.
Na savršenoj je poziciji u ovoj etapi utrke.
Tison je spreman. Svi trkači katalonskog tima napadaju.
Tu je i Jacobson koji ubrzava...
Girmay preuzima i vozi po sredini.
Mads Pedersen, Girmay.
Biniam Girmay osvaja prvu etapu Tour de Francea za Eritreju!
Svi Eritrejci i Afrikanci trebaju biti ponosni.
Sad smo zaista dio velike utrke i ostvarujemo mnogo pobjeda.
Sad je naš trenutak i naše vrijeme.
Biniam Girmay osvaja tri etape i zeleni dres. Sjajno.
Posebno imajući na umu prvo Svjetsko prvenstvo crne Afrike
u Ruandi u rujnu.
Prirodno, više se ne pitamo ima li biciklizam veze s Afrikom.
Imamo jedinstvenog prvaka. -Biniam nastavlja nasljeðe.
Sad stvara
mogućnost da mladi Afrikanci sanjaju,
da znaju da je moguće osvojiti dres i biti na podiju Tour de Francea.
Miria, ovdje JP.
Lijepo vas je čuti, treneru.
Imaš li trenutak? Da ti priopćim lijepe vijesti. -Da, imam.
Miria, nakon trening kampa u Južnoj Africi
zbog tvoje predanosti i učinka
kao i pokazane discipline,
a naročito nakon kenijskog prvenstva Afrike,
i tvog nastupa, odlučili smo te 2025. izabrati
za Afrički biciklistički trening kamp. Ići ćemo u Kigali
kao i u Bretanju u Francuskoj da se pripremimo za Svjetsko prvenstvo.
Ovo su najbolje vijesti koje sam ikad dobila.
Rasplakat ću se.
Ne znam što osjećam ni je li ovo stvarno,
da budem sretna ili tužna. Nisam ovo očekivala.
Ovo je ostvarenje sna. -Miria, snovi se ostvaruju.
Afrički biciklisti imaju mnogo prepreka da stignu do vrha.
Jedan od očitih je viza, što ograničava putovanje.
Ovisi o prilikama koje imaš.
U usporedbi s drugim biciklistima u Ugandi,
koji obično imaju poteškoća pri dobivanju vize,
ja sam svoju sad dobila na vrijeme.
Uspjela sam, ali drugima treba po tri, četiri mjeseca.
Molim se da dobro proðeš.
Počinju shvaćati kakav je biciklizam u Africi.
Možda će za dvije godine biciklizam u Africi blistati.
To je veliki korak i mislim da se svakom biciklistu sviða
biti u Francuskoj.
Idem učiti, ali kad naučim, donijet ću znanje svojoj zemlji.
KATALONIJA ŠPANJOLSKA
Velika je razlika u treningu i pripremi za natjecanje,
čak i u utrkama u Europi, jer je biciklizam ovdje dio kulture.
Sigurniji je i to znači da kao žena
možeš biti neovisna i trenirati i vježbati profesionalno.
Biciklizam mi je promijenio život. Pomogao mi je biti samouvjerena.
Dolazak u Europu je bio prava karta za slobodu.
Velika je promjena.
Napuštaš svoju zemlju, kontinent, obitelj. Bila sam nitko,
iako sam bila najbolja u J. Africi,
i kao najbolja u Africi, u to vrijeme, morala sam naći svoj put.
Tada je to značilo da se ne bojim i da riskiram.
Dugo sam bila nositeljica zastave
i primjer Južnoj Africi i cijelom kontinentu, a sad je tu Kim.
Zvao me je vlasnik tima i pitao me je
mislim li da vrijedi ulagati u Kim, jer ako mislim, uzet će je u tim.
Rekla sam da Kim ima um trkačice.
Ali nadam se da je ono
što sam tijekom godina učinila, pomoglo Kim
da bude tu gdje jest danas i ostvari svoje snove.
Nemaju budžet ni za zrakoplovne karte.
Kontinentalni tim može sudjelovati u "Zvijezdi Bessegesa".
Ali nemaju novca. Ako imaju takve timove, dobre bicikle i opremu,
sve je moguće. Problem je u novcu.
Biciklizam je kao Formula 1. Ako nemaš novca, nemaš ništa.
Isto je s biciklom. Mi to ne razumijemo,
jer je nama život lak, navikli smo se na dobar život.
MUSANZE RUANDA
Oprema je za mene broj jedan.
Biciklizam nije savršen, ali je prilično dobar, rekao bih.
Biciklizam je skup. Treba ti više od tenisica i par osnovnih stvari.
Svi znamo da vrhunski bicikl za Tour de France sad košta 15.000 eura.
S obzirom na ulazne troškove, to je za svakoga skupo.
Skupo je za Afrikanca, skupo je za Europljanina, Amerikanca.
Slomio mi se disk, mjenjač. -Da, da, u redu je.
Nisam znao da ti je mjenjač otišao, inače bih ti donio jedan.
Sredit ćemo to. Pitat ću Seana... -Mogu li posuditi jedan?
Da, ako ima neki u zemlji koji možeš posuditi.
Kupili smo rezervne ručke. -Da.
Kupili smo tri dodatne. -Savršeno. -Dobro.
Pisat ću Seanu, jer sigurno spava i pitat ću ga kad ustane.
Pitat ću ima li nešto da ti zamijenimo poslije utrke.
Dijelovi su najvažniji. Potrošni su. To je normalno.
Čak se i timovi u Europi muče s tim, uz sponzore
koji im nabavljaju što treba. S time se mučimo i ovdje,
važno je to prenijeti ljudima koji trebaju to čuti,
jer već 15 godina čujem komentare kako su kupljeni novi bicikli.
A dijelovi? Potrebni su nam i dijelovi.
U zemlji poput Ruande, teško je nabaviti Shimano, SRAM, kotače...
Teško je. Razgovarali smo o tome s Jonathanom,
on je slomio 105 mjenjača brzine.
Ako imamo sreće, dobit ćemo jedan za par mjeseci.
To je prilično brzo. Par mjeseci?
Recite to nekome u Njemačkoj ili Francuskoj.
Odeš u trgovinu. U najgorem slučaju, oni ih kupe.
Utrkivat ćeš se na Tour de Franceu?
Hoću.
I pobijedit ćeš? -Da.
Što to žvačeš?
Miria, daj mi mango.
Znaš uzgajati mango, Immaculata? Moji su svi slatki.
Zovem se Miiro Michael, osnivač sam i predsjednik kluba "Masaka".
Biciklistički klub osnovan je u središnjoj Ugandi, u Masaki.
Ovaj klub je započeo
program razvoja biciklizma prije šest godina.
Organizirali smo utrke Crna mamba, svakog vikenda, iz zabave.
Kasnije smo se razvili i shvatili da nam treba generacija
mladih biciklista koja dolazi. Prije 6 godina smo započeli program
i trenutno imamo oko 50 biciklista
koji kreću od nule i zajednica se ugleda na njih.
Ne samo zbog biciklizma, već toga kako se mladi razvijaju u zajednici.
Hvala vam na svemu. Hvala na vremenu koje mi je dano
da objasnim ono što sam naučila i podijelim to s vama.
Želim da znate
da ste vi dječaci, a mi djevojčice i treba nam vaša pomoć,
jer nas vi nadahnjujete.
Kad nas ostavite za sobom, napustit ćemo sport.
Možda sam razmažena.
Misle da mi majka daje previše slobode,
jer mi je dopustila da se bavim biciklizmom.
Kažu da mi je mama blesava, mrzim to.
Mnoge zajednice i dalje biciklizam smatraju muškim sportom.
Djevojke se suočavaju s uznemiravanjem i sramom.
I obitelji ih mogu sprječavati da voze bicikl kod kuće.
Zato mnoge djevojčice odustanu. Slično je s dječacima.
Nema jasnih smjernica, ali žene dobivaju manje novca
i nije jasno definirano mogu li živjeti od ovog sporta.
Kao klub, dajemo sve od sebe da premostimo jaz izmeðu spolova.
Dat ću vam primjer. Majka dovodi kćer
od 14 godina u klub
i kaže da želi da se dijete upiše u biciklistički klub.
Upitam zašto, kaže da dječaci voze, a ona misli da kći može i bolje.
Miria je došla s 14 godina, sad joj je 18.
U četiri godine su se dogodile nevjerojatne stvari.
Miria je prva djevojka u Ugandi koja je predstavljala zemlju
na prvenstvu Afrike. I znate što? Bila je na postolju.
Bila je u Ruandi, Burundiju, Keniji
i svakim danom sve više napreduje.
Vidimo da se stvari mijenjaju ako djevojčicama pružimo priliku.
Brendovi poput Zwifta i drugih za vježbanje u dvorani, mjesto su
posebno za djevojke da voze na sigurnom.
Odličan je način otkrivanja talenata. Naravno, ima ograničenja.
Ne može zamijeniti vožnju na cesti, posebno zato što je
većina biciklista i dalje u Europi. Prilično je eurocentrično.
Tu je i kulturni šok, kod odlaska u Europu, posebno prvi put,
naročito ako treba ostati duže vrijeme.
Sportaše muči nostalgija, ne viðaju obitelj
i sudjeluju u sportu koji je već sam po sebi nemilosrdan.
Čemu se sve veselim u vezi trening kampa u Europi?
Prije svega, uzbuðena sam.
Bit će mi prvi put, vozit ću s ljudima,
profesionalcima, drugi će sprijateljiti, bit ću izložena.
Ostavit ću obitelj, ali ću se
utrkivati za svoje djevojke i kad uspijem, bit će sretne.
Veselim se prije svega biti u timu
i obaviti sve treninge koje su mi pripremili,
biti uspješna na Svjetskom prvenstvu.
Posljednjih par stotina metara. Vodeća grupa se bori za svaki metar.
Odmah iza njih Asleigh Moolman Pasio daje sve od sebe.
Izgleda da ovo nije njezina godina za postolje.
Slomila sam kralješak. -Stižu novi talenti.
Nisam ostvarila nijedan cilj prošle godine.
Ovo je vrlo izazovno razdoblje.
Prošle godine sam imala tešku ozljedu
s prijelomom kralješka i bilo je izazovno vratiti se.
Imala sam borbeni duh i odlučnost,
ali bilo je mnogo prepreka na putu.
Liege-Bastogne-Liege je za mene bila frustrirajuća i razočaravajuća utrka.
Ali u isto vrijeme je bila i povijesna i veliko postignuće
za moju kolegicu iz tima Kim i za moj tim.
Bili smo spremni za dokazivanje i imali smo sjajan plan utrke.
U treptaju oka, sve mi je iskliznulo iz ruku.
Prekinula sam utrku zbog ozljede i nije imalo smisla nastaviti.
Osjećala sam da sam razočarala tim, ušla sam u autobus i vidjela da Kim
nije bila na čelu utrke i osjećala sam se obeshrabreno.
Onda se odjednom sve promijenilo.
Kim le Court mora tempirati potez. Kreće sprint 200 m od cilja.
Kim le Court je točno na centru. Kim le Court i Puck Pieterse.
Sve će ovisiti o tome. Kim le Court se izdvaja.
Kim le Court se uspravlja i slavi za AG Insurance Soudal!
Prva Afrikanka dosad koja je osvojila Monument.
Bio je to pravi vrtuljak za mene s izazovima
koje sam imala u prvom dijelu godine.
Vratila sam se poslije ozljede i postavila Ardennes klasik za cilj.
Morala sam naći ravnotežu u sebi
izmeðu razočaranja i frustracije i ljutnje na sebe,
ali i sreće zbog Kim i tima.
U zemljama poput Kenije i Etiopije, možeš trčati
i odmah možeš prijeći na maraton. U biciklizmu
ne možeš postati prvak trenirajući sam kao u drugim sportovima.
U biciklizmu je nemoguće, jer se trebaš natjecati,
naučiti se probijati u peloton, zaštititi se od vjetra.
Kako bismo to postigli, nažalost, moramo otići u Europu,
jer je tamo većina utrka.
Tamo će to naučiti. Naravno, afrički trkači
moraju putovati. To je teže.
Uveli smo restrikcije i slično.
David Lappartient je imao viziju da stvorimo tim iz Afrike,
koji zovem Tim Afrika 2025.
Tako se stvaraju prilike.
Odvedete ih u Bretanju i izložite utrkama lokalnih klubova.
Ono što je dobro kod sustava u Francuskoj su različite razine
i kad se dokažeš na jednoj, prelaziš na sljedeću.
Baš to nam je potrebno.
"Grassroots" igra nevjerojatnu ulogu u razvoju afričkih sportaša.
Vjerujem da negdje u Africi imamo sljedećeg Chrisa Froomea,
sljedećeg Biniama Girmaya, sljedeću Asleigh Moolman Pasio.
Tamo su, čekaju da ih netko otkrije.
Imamo pobjednika Tour de Francea negdje u Africi,
ali na praktičnoj razini, treba nam Grassroots inicijativa.
Morate početi s 10.000 sportaša, od kojih je 1000 talentirano,
100 će stići do profesionalne razine, a 10 će biti najbolji na svijetu.
U idućih 10 godina, bit će 2-3 afrička trkača na Tour de Franceu,
ako je posao dobro obavljen. Treba nam kulturni napor.
Ovo su sjajni vozači, ali nemaju meðunarodno iskustvo.
Vrhunski sport je sve manje moralan,
vjerujem da Africi za biciklizam trebaju skromnost i podrška.
Zato je tako uzbudljivo, jer osjećamo da radimo nešto smisleno.
Kad sam dobila vizu, bila sam iznenaðena.
Kako sam je dobila? Za samo dva tjedna.
Dobila sam jer sam se prijavila
u ožujku. Ili veljači?
Ne, u ožujku. A sljedeći termin je bio u kolovozu.
Mislila sam da ću, ako ne odem u Francusku, odustati od biciklizma.
Nećeš voziti. Odustani.
Ako ne dobiješ vizu, odustani.
I mama mi je to rekla. Ako ne dobiješ vizu, odustani.
Jer kad odeš u Francusku, shvatiš gdje si u biciklizmu.
Gdje sam u odnosu na europske djevojke?
Kakve su mi vještine, trening? Gdje sam?
Europa je, naravno, najbolja u biciklizmu
i svjetskim sportovima. Najbolji su.
U Europi mi je klima najveći izazov.
Ceste su uske, vozi se desnom stranom, hrana,
jezik i to su mi najveći izazovi.
Idemo u auto.
Nije problem, pitanje je pozicioniranja u pelotonu.
Kad niste naviknuti biti dijelom pelotona od 20 trkača,
umjesto od 50 ili 100, sasvim je drukčije.
Za sprint imate 20 sekundi.
To je 20 sekundi i 40 sekundi odmora.
Gledao sam te, nisi ubrzavala.
Ne, nema sprinta ni 20 sekundi. -Što?
Jer samo zamišljamo, nemamo to na Garminu.
Nemamo već dva dana. -Borile smo se.
Moraš napraviti dobar sprint. Dobar sprint.
Pozicija za sprint, pričali smo jučer. -Da, učinila sam to danas.
Neke djevojke su ovdje dva tjedna duže. Stigla sam poslije njih.
Mislila sam da sam zakasnila, da ih neću sustići.
Ali sad imam samopouzdanja.
U početku sam bila uplašena.
Nisam znala što ću otkriti.
Novi ljudi, jezik, hrana, krevet, riječi, posao, klima. Sve.
Ti govoriš arapski. Iz Ruande sam,
ne mogu razgovarati s vama. Nedostaje mi moj jezik.
Kako će me ljudi gledati kao crnkinju u Europi?
Kako će biti? Bojim se. Svega se bojim.
Najviše se bojim ljudi.
Prvi put sam daleko od kuće i bit će to dugo razdoblje.
Bojala sam se. Ali uživam u ovome i navikla sam se.
Nije mi cilj pobijediti na Svjetskom prvenstvu, ne mislim o tome.
Da. -Samo razmišljam...
Da stignem do Svjetskog prvenstva. To je cilj i onda je sve u redu.
Možda...
U snovima vidim sebe kao Biniama Girmaya,
njegov put je bio takav. Počeo je u UCI-ju.
Ne, počeo je s lokalnim timom, pa UCI, pa profesionalno, pa pobjeda.
Velike vijesti iz biciklizma.
Južnoafrička zvijezda, Asleigh Moolman Pasio će možda propustiti
svoj posljednji Tour de France.
Usprkos odlučnom povratku nakon ozljede i zelenom dresu iz 2023.
izvješća sugeriraju da je AG Insurance Soudal neće uzeti u tim.
KATALONIJA ŠPANJOLSKA
Neću se utrkivati na Tour de Franceu.
Ovo je za mene veliki udarac
jer nije u pitanju samo biciklistička utrka,
već dio svega za što sam se borila u karijeri.
Na sve načine se zalažem za timske vrijednosti
i kolektiv, izgradnju tima i izbačena sam?
Ruanda mi je posljednji pokušaj za svjetski naslov.
Sve godine pripreme, truda i izazova
koje sam prošla, stvorile su ovu vatru u mom trbuhu.
Moralo bi biti nešto krupno da me spriječi
da dosegnem rezultate koje želim. Ovaj put idem na sve ili ništa.
Ako moram to sama učiniti, dat ću sve od sebe
da osvojim dres duginih boja za Južnu Afriku i Afriku.
Radit ću ono što sam naučila na svim utrkama.
Spojit ću ih sve u jedno i dati se u akciju.
Nadam se da ću biti bolja jer se osjećam jako.
Lakša sam i agresivnija.
Prvih sedam krugova
smiri se, gledaj situaciju u utrci,
gledaj ponašanje drugih natjecateljica i nakon sedam krugova
polako ubrzaj. Ne cijelo vrijeme. U redu?
Uspjet ćeš. Usredotoči se na završnicu. Uspjet ćeš ako si smirena,
ne idi stalno na prvu poziciju. Ne moraš uvijek biti ispred.
UCI je odigrala ključni ulogu. Prije nekog vremena su Afriku označili
kao prioritet u cilju globalizacije biciklizma.
Te inicijative se moraju nastaviti.
Još uvijek se borimo za startnu poziciju, ne za pobjedu u utrci.
Mora se početi s velikim izborom na Grassroots razini.
Što je izbor veći, veći su izgledi za pronalaženje vrhunskih sportaša.
Idemo, djevojke! Hajde!
KATALONIJA ŠPANJOLSKA
Porazgovarajmo o ciljevima.
Dakle...
Svjetsko prvenstvo u Africi, u Ruandi, mislim da je
sjajna prilika da se iskoristi kaos
i što su Europljani izvan svoje zone komfora.
Da. -Treba iskoristiti priliku. -Da.
Takoðer, prema onome što smo vidjeli, nitko ne zna što očekivati.
Ima mnogo varijabli koje mogu odigrati ulogu. -Da.
Posebno hrana. -Da.
To je velika stvar. -Da. Trebam biti disciplinirana.
Dolaziš iz Južne Afrike gdje si odrasla
i imaš jači želudac od većine. Nadam se. -Da, točno.
Jednostavno, osjećaj i senzacije su drukčiji u Africi.
Kao kad si u Europi pa znaš da su Europljani blizu obitelji,
doma, a to stvara značajnu razliku u utrci i učinku.
To što smo u Africi, odakle si, gdje si odrasla,
čini veću razliku. -Timski rad će biti zanimljiv u utrci.
Neće biti lako,
jer nema mnogo mjesta gdje se možemo organizirati.
Ovdje je, recimo, lijep, ravan dio.
To je zona za osvježenje, ali ćeš morati sama sve uzeti.
Da, ali nije dovoljno dug da uhvate pravi zamah.
Kad uhvate zamah i krenu u potjeru,
stiže zavoj, zavoj, zavoj.
Ako postoji utrka koja više odgovara individualnom vozaču,
rekla bih da je to ta.
Neizvjesno je sudjelovanje B. Girmaya na Svjetskom prvenstvu u Kigaliju.
Planinska staza ne odgovara eritrejskom sprinteru,
ali milijuni u Africi žele ga vidjeti na startu
da predstavlja kontinent. -Biniamova postignuća su sjajna.
Nevjerojatno je teško to postići
i prijeći više barijera od drugih u pelotonu
protiv kojih se utrkuje. Mislim da nije gotov.
Ima još dosta godina pred sobom.
Sposoban je biti svjetski prvak. Ne ovdje, jer nije najbolji penjač,
ali da vidimo u Montrealu 2026.
Volio bih da bude
prvi Afrikanac koji je osvojio UCI Svjetsko prvenstvo.
Ova prvenstva mu možda ne odgovaraju, ali takva je sudbina.
On je lice afričkog biciklizma. Mora biti tamo, pojaviti se.
Mora shvatiti da je ovaj trenutak veći od njega.
Formacija UCI biciklističkog centra,
naprijed je broj 24, Miria Nantume.
Sprint u završnoj fazi utrke. Na čelo izbija broj 21...
Zašto nisi napala u usponu? -Umorni smo!
Bila sam umorna. -Triput sam ti rekla da kreneš, Miria.
Kad sam napala u usponu, rekla sam da sam pala i vratila se.
Rekla sam ti da napadneš na kraju, Miria. Svi su umorni.
Koji je prvi dojam nakon utrke? Kako se osjećaš?
Malo sam razočarana, mislim da je i tim,
ali sam i sretna zbog rezultata, jer mi je prvi put u Europi.
Izdvojila sam se. Sustigli su me, ali sam se izdvojila.
Stvarno je sjajno i veliki napredak za mene i to slavim.
Do Svjetskog prvenstva, možda ću biti bolja, bolja od ovoga.
KIGALI RUANDA
Svjetsko prvenstvo u biciklizmu ide u Afriku.
Svjetsko prvenstvo u cestovnom biciklizmu je u Kigaliju u Ruandi.
Ruanda je prva afrička zemlja koja organizira svjetsko prvenstvo.
Imam puno problema sa želucem.
Napravila sam testove i riječ je o rafiniranom šećeru,
mliječnim proizvodima i kvascu, ne glutenu.
U Kigaliju sam, opet se osjećam snažno, spremno,
zapravo svježe, jer na neki način moja sezona
nije ni počela. Bila je teška godina.
Početkom godine sam mislila
da imam problema s rezultatima zbog prijeloma na kralješnici.
Prošle godine sam slomila deseti torakalni kralješak.
Trening je dobro prošao i pripreme i započela sam Giro puna nade
da sam konačno ona stara.
Ponovno sam imala razočaravajuću utrku. Nisam bila prava ja.
Opet je bilo vrlo frustrirajuće i zbunjujuće.
Nakon sat i pol do dva, potpuno sam prazna i osjećam
da čim iskoristim gorivo od prethodnog dana ili od doručka,
kad je glikogen potrošen, sve što uzmem na biciklu ne ide u mišiće.
Razina šećera u krvi mi je visoka.
Nastavili smo tijekom dana, čak i kad nismo bili na biciklu.
Napokon smo došli do zaključka
pomoću testova krvi da patim od inzulinske rezistencije.
Našli smo tretman koji mi pomaže s osjetljivošću na gluten.
Čim sam ga počela uzimati,
vidjela sam trenutno poboljšanje s razinom glukoze u krvi.
Nevjerojatno kako se to promijenilo,
kako sam se osjećala, kao prije, manje uznemirena.
Ludo. Osjećala sam se kao nova osoba.
KIGALI RUANDA
Vratila sam se iz Europe u Afriku gdje će biti Svjetsko prvenstvo.
Sretna sam i očarana prilikom danom nama, Afrikancima,
da ovaj najveći dogaðaj organiziramo u svojoj zemlji.
Osjećam da će Afrika zauzeti to mjesto.
Sad je trenutak da zablistamo i damo sve od sebe.
Znamo da su Europljani mnogo bolji od nas,
ali kako je ovo naša zemlja, iskoristimo to. Potrudimo se.
Kad sam se usredotočila na rad, nisam očekivala
da tako brzo sudjelujem na Svjetskom prvenstvu.
Mislila sam da ću sudjelovati za dvije godine.
Tek sam se počela fokusirati.
Tek sam počela, a već je Svjetsko prvenstvo.
Kao iz pepela u svijet.
Najteži dio programa je bilo utrkivanje u velikom pelotonu,
jer sam se u Ugandi utrkivala sa 7 do 10 djevojaka, to nije mnogo.
U Europi je 80 djevojaka u liniji. Bilo je teško, ali sad uživam.
Sad to vidim. Sad vidim kud idem
jer su svi profesionalci prošli isti put kao ja.
Kad vidite profesionalni lokalni tim,
profesionalni, ne lokalni, UCI sad daje profesionalne ugovore.
Suprotno očekivanjima, Eritrejac Biniam Girmay bit će na startu
Svjetskog prvenstva u Kigaliju.
Nakon tjedana sumnje odgovara li mu nemilosrdna staza, bit će tu.
Nosit će svoje ambicija, ali i nade čitavog kontinenta.
Malo sam se dvoumio početkom sezone,
ali čast je i zadovoljstvo biti ovdje u Ruandi,
jer je ovo jedna od naših zemalja,
koja voli sport i strastvena je po pitanju ovog sporta.
Ne mogu ići u Liege-Bastogne-Liege. Ne idem čak ni u Lombardiju,
jer je dosta naporno i ne želim otići
kako bih započeo utrku i odmah ispao. Nije lijepo.
U ovoj situaciji, prvi put u Africi
ovo je izuzetno važno za afričke trkače.
Staza je mnogo teža za afričke trkače.
Iskreno, bolje da date više prilika afričkim trkačima.
Uvijek volim ostvariti dobar rezultat i pokušat ću,
dat ću sve od sebe, ali na kraju, kao što sam rekao,
sretan sam što nosim nacionalni dres i predstavljam svoju zemlju.
Nacionalni tim me je pozvao da pomognem i ja sam prihvatio
u potpunosti i zato sam ovdje da podržim kolege iz tima.
Ostali su već imali konferenciju s novinarima? -Pogi jest.
Remco. I Kim le Court.
Imat će dobar rezultat sutra? -Mislim da hoće.
Ne voli kad je jako strmo. -Možda Ferrand-Prevot.
Vidim da je Mur de Kigali težak.
Ako ovdje ubrzaju, pola grupe će...
Ako Pogi bude dobar, ubrzat će.
Bit će dobro ako se netko iz tima izdvoji.
Kigali! Jeste li tu?
Da vidim zastave! Kigali!
Dobro jutro. Dobro došli na UCL Svjetsko prvenstvo 2025.
u Kigaliju u Ruandi. Već smo spomenuli, ovo je prvi put do sada
da se ovo natjecanje održava u Africi.
To je to. Prvenstvo u elitnoj utrci za žene i muškarce.
Nadamo se da će stvoriti dugotrajno nasljeðe.
Posebno je iz više razloga.
Nosila sam zastavu Južne Afrike, za Afriku.
Ovo mi je 16. godina u profesionalnoj karijeri
i dugo godina sam bila jedina afrička trkačica
na elitnoj razini ženskog biciklizma u Europi.
Lijepo je vidjeti da mi se sad pridružuje još trkačica.
Poput Kim le Court, koja nosi žuti dres na ovoj utrci.
Napredak je spor, ali siguran, što je sjajno.
Važno je da imam nade i želje
za ostvarivanjem rezultata, ali želim biti ponosna na utrku
koju ću voziti i završiti.
Kad stignemo,
popij elektrolite prije početka.
Prije početka utrke.
Baš je toplo danas. -Da, vrlo.
Trebaš zadržati snagu. Ali spremna si.
Moraš u to vjerovati.
Već si učinila sve što si mogla
da se pripremiš.
Kad kreneš,
sjeti se svega što si žrtvovala.
Napornih treninga, odvojenosti od obitelji,
patnje na biciklu.
Francuska je teška.
Na startnoj liniji se sjeti svega toga
i koristi to kao gorivo i motivaciju
da budeš najbolja što možeš biti, bez obzira na rezultate.
Godinu dana pripreme za ovu utrku.
Danas moja mama
ide u klub.
Zvali su sve ljude iz zajednice da doðu.
Učini ih ponosnima. -Pokušat ću.
Prvo nam trebaju osnovne stvari. Daleko smo iza europskih trkača.
Mučimo se kupiti bicikl, jer su u Europi već 14.000-15.000 eura.
Kad pogledate ovdje, tko može dati toliko novca?
Mnogo je teže. Ne moramo imati
najveće utrke i tome slično. Samo nam trebaju
bolji treneri i hrana.
Mnogo će pomoći ako pružite tu priliku drugim afričkim trkačima.
Bit će nemilosrdno. Više od 6000 m uspona.
Vrućina, vlaga, Mur de Kigali, tj. Zid Kigalija
nevjerojatno je težak. Bit će izuzetno teška utrka.
Uvijek je tu odreðena razina stresa,
ali u isto vrijeme, ovo je povijesni trenutak za Ruandu i Afriku.
Kad muškarci krenu, dat će startno vrijeme i za žene.
Kad muškarci krenu, počet će odbrojavanje.
Neki su sumnjali u nas. Zbog afričkog trenera u programu,
misle da nismo dovoljni, trebaju nam Europljani.
Najvažnije je ostati smirena,
ostati sigurna, štedjeti energiju.
Samo da ne idu punim gasom na prve uspone.
Osjećam da će ljudi biti pomalo uplašeni, iskreno.
Ovo je tim Južne Afrike.
Ovdje sam već par dana.
Kud god krenem, iznenadim se. Ljudi me zovu po imenu.
Eritreja! Eritreja, prijatelji!
U Zemlji tisuću brda, tisuće ljudi su na ulicama.
Sve se uklapa, odreðena staza
uz vrućinu i vlagu.
Evo Biniama Girmaya, predstavlja svoj tim, zemlju i kontinent.
Ostaje veliko pitanje: što može učiniti u ovoj nemilosrdnoj utrci?
Za Asleigh Moolman Pasio ovo je posljednje Svjetsko prvenstvo.
Posljednji pokušaj da se upiše u povijest.
Miria Nantume, mlada trkačica iz Ugande,
mjeseci treniranja, tisuće kilometara.
Sve se svodi na ovaj trenutak. Vrijeme je za biciklizam u Africi.
Probija se Asleigh Moolman Pasio za Južnu Afriku.
Trkači poput Biniama Girmaya...
Postaje teško Mirii Nantume, daje sve od sebe da zadrži upravljač.
Prilaze "Zidu Kigalija".
Evo Binia, bojim se kako će uspon utjecati na njega,
ali ova staza nije za njega.
Asleigh Moolman Pasio ponovno okuplja sve.
Ali vidi se da je napad Amande Spratt
nanio dosta štete grupi otraga.
I kreću uz Mur de Kigali, 15% nagiba, dužine 400 m.
Klasična popločena staza, u srcu Afrike.
Kakav napor. Kakva hrabrost čovjeka koji nosi nadu kontinenta.
Ova staza ne prašta. Previše je za Miriu danas.
Kakvo razočaranje za Južnu Afriku, 29. mjesto,
usprkos nevjerojatnom bodrenju afričkih navijača duž ceste.
Imala sam užasne grčeve na pretposljednjem usponu.
Trebali smo biti na posljednjem izdvajanju. -Svaka čast.
Lijepo sam se provela. Na drugom usponu sam pala. Nisam mogla.
Na greškama se uči. Sljedeći put ću biti bolja.
Sljedeći tjedan se utrkujem u Burundiju. Želim pobijediti.
Nadoknaditi ovu utrku.
Baš je teško. Umoran sam. To je normalno.
Vidim da je puno momaka otpalo, jer je staza izuzetno teška.
Sretan sam što vozim bicikl i barem sam prešao
dugih 175 km, što je prilično dobro.
Ponosna sam na osobu kakva sam postala,
više nego na rezultate. Evoluirala sam
od nesigurne i sramežljive
u snažnu ženu.
Ne samo fizički, već i emotivno i psihički.
Želim dobiti tim u Europi, nastaviti profesionalnu karijeru.
Još uvijek sanjam velike snove. Ovo je tek početak.
Ima mnogo djece, posebno u Africi, koja te gledaju i prate.
To me je potaknulo da nastavim sljedeće sezone.
Sjedni na bicikl, otvorit će ti vrata,
dat će ti slobodu, promijenit će ti život zauvijek.