Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ez Afrika saját világbajnoksága.
Déltől északig, kelettől nyugatig hatni fog.
Idén Ruanda rendezi a világbajnokságot. Nagyon fontos.
Bármerre eldőlhet.
A cél, hogy az afrikai VB valódi esély legyen
a Szivárványmez megszerzésére.
Szeretnék az új Biniam lenni.
Ő most Afrika sztárja. Mindenki rá figyel.
A történelmet író Biniam Girmay, Afrika új csillaga.
Történelmet írsz.
Afrikáért teszed. Tudod, Binnie.
Nem az volt a cél, hogy eljövünk Afrikába és megyünk is.
Az volt a cél, hogy ez a VB Afrikáé legyen, Afrikáért.
És jöjjön a Mordor, Kigali.
Ez macskaköves klasszikus Afrika szívében.
Maradj nyugodt, vigyázz magadra.
Kicsit félni fognak.
Az afrikai kerékpár-sport nem érkezik
már itt van.
Afrikát teszi ismertté.
Jó reggelt, Kigali! Reggel hat óra.
Kel a Nap az Ezer Domb földjén.
Nagyon különleges nap ez.
A UCI várhatóan ma hivatalosan bejelenti, hogy Ruanda lesz
a 2025-ös Kerékpár VB házigazdája.
Először is büszke vagyok, hogy a világbajnokság Kigali¡ba jön,
Afrikába, először. Ez nagyon nagy mérföldkő szerintem.
2025 Afrikában a kerékpárról fog szólni.
A 2025-ös Kerékpár VB-t Ruanda rendezi.
Minden más kontinens rendezett már VB-t, Afrikát kivéve.
Igen, afrikai kávé, afrikai tea.
Töltsd meg a palackot vízzel. Nem mész a klubházba?
Megyek már!
- Összekevered a kását? - Nem, ez a víz zuhanyozni kell.
Jót tesz, ha meleg vízzel zuhanyzol?
Igen, miért ne?
Nadume Miria vagyok, Ugandából, a Masaka Cycling Club versenyzője.
2020-ban kezdtem el kerékpározni.
Anyám azért vitt el bringázni,
mert sokan féltettek, hogy rossz társaságba keveredem.
Ő nem szerette ezt a sportot, csak időtöltésnek küldött oda.
Így kezdtem el kerékpározni.
Megkérdeztem tőle, bírni fogja-e, mert hát lány.
Az apai ág megtiltotta neki, mert a lányok nem bringáznak.
De én, mint az anyja, mikor láttam, hogy ez a vágya, engedtem neki,
hogy próbálja ki magát. Hihetetlen volt, még fizettek is.
Elkezdett pénzt hozni haza, ebből él az egész ház.
A családban mindenki megszerette a bringázást,
azok is, akik előtte rossz szemmel nézték.
Miria Dél-Afrikába jött, és megláttuk a tehetségét,
a Masaka Cycling Club és az Ugandai Kerékpáros Szövetség.
Ide szoktam járni, hogy regenerálódjak.
Ha szomorú vagyok, ide szoktam kijönni.
Csak hallgatom a természet hangját.
Csak érzem, amit ad a természet. Most is érzem, tényleg.
Minden rendben van.
Semmi stressz nincs bennem.
Nézem a növényeket.
A lemenő Napot.
Hallgatom a teheneket.
Minden rendben.
JP van Zeeuw vagyok.
Afrikai bringásokért égek, a Svájci Világközpontban dolgozom
és az afrikai fejlesztést csinálom.
Owenék mondták, hogy Miria nagyon tehetséges.
Hogy megérdemli, hogy ott legyen a dél-afrikai edzőtáborban.
Ezt még a kenyai Afrika-bajnokság előtt csináltuk meg.
Nem fáradt el.
Nagyon lelkes volt.
Élt a lehetőséggel.
Láttad rajta, amikor megjön ez a felismerés.
Hogy itt a helye.
Egyre jobb vagyok. Tanulni akarok.
Magukba szívják. Mindent tudni akarnak.
Azt akarom, hogy észrevegyenek. Hogy lássák, mit értem el.
Hozzák a gyerekeiket bringázni, és tőlem is kapnak erőt.
Ez tartja bennem a lendületet. Ha erre gondolok, megyek tovább.
Látniuk kell engem, hogy ők is bringára üljenek.
Az idei cél, hogy ott legyek a világbajnokságon.
Dél-Afrika most tér haza a hosszú menet végén.
De Moolman Pasio az SD-től megnyitja...
A női bringás Ashley Moolman Pasio elnyerte a legnagyobb díjat.
Ashley Moolman-Pasio sokáig egyedül vitte az afrikai nők zászlaját
a világ női kerékpársportjában.
Ashley Moolman-Pasio továbbra is példásan képviseli a hazai sportot.
Moolman elhúz, és Ashley Moolman-Pasio veszi fel
a világbajnoki trikót.
Ashley Moolman Pasio vagyok.
Dél-afrikai vagyok, az AG Insurance Soudal World Tour csapatban megyek.
KATALÓNIA, SPANYOLORSZÁG
Gyerekként a barátaimmal kint bringáztunk az utcán.
De iskolásként a kerékpár nem volt karrierút,
sőt nem is gondoltam rá soha.
Akkor Dél-Afrikában a hagyományos sulis sportokban voltam benne,
mint a gyeplabda, atlétika vagy tenisz.
Egyetemre mentem vegyészmérnöknek,
és ott ismertem meg a férjemet, Carlt.
Carl az első pillanatban látta, hogy bringásként nagy bennem a potenciál,
mert a kis termetem remekül összeállt a nagy erőmmel,
a teljesítmény és a testsúly arányával.
Lépésről lépésre egyre jobban látszott, hogy a bringa
tehetség nálam, és hogy ezzel kell tovább mennem.
A következő évben átjöttem Európába versenyezni,
de fizetés nélkül. Amikor 2010-ben kezdtem,
a női bringában akkor még szinte nem is létezett fizetés.
Egyetlen lehetőségem az volt, ha egy helyi csapatnál megyek,
és egész évben versenyzek.
Amikor Európában jött a holtszezon,
vissza kellett mennem Dél-Afrikába, hogy a helyi csapatnak menjek,
akik egy kis fizetést adtak.
Lehetetlen jó eredményt elérni,
ha nem Európában versenyzel a világ legerősebb mezőnye között.
Tele volt nehézséggel, kudarccal és sírással.
Első profi évemben háromszor törtem el a kulcscsontom
- egy éven belül. - Neki sem jött könnyen.
Sok akadályt győzött le. Sok afrikai bringás átéli,
de sosem adta fel.
Ashleynek fontos, hogy a karrierje többet jelentsen önmagánál.
Tudja, hogy amit elér, annak más számára is jelentése lehet.
Tizenöt év világbajnokság után most jöhet az utolsó
nagy esély a vb-címre.
Biztonsággal érezheted, hogy készen állsz.
Tényleg tele vagyok önbizalommal.
Tudom, hogy jól készültem, érzem az erőt, és a pálya nekem való.
Igen, végigmentem rajta.
Tudom, milyen ott Ruandában.
Afrika energiája ott lesz mindenhol.
Sok a pozitívum, de arra is figyelnem kell, hogy ne essek
vissza abba, amikor úgy érzem, minden súly a vállamon van,
amit egyszerűen nem bírok jól.
Igen, ez az utolsó esélyem a vb-címre, de ki kell mennem
és élvezni a versenyt, nem csak görcsölni.
- Afrikában ezt sokszor láttuk. - Hogy ez hoz jó eredményt a végén.
Imádom Afrikát, és imádom az ottani emberek energiáját.
Alig várom, hogy ott legyek és afrikai közönség előtt versenyezzek.
Nagyon menő lesz.
- Irány, és menjünk nagyot. - Alig várom.
Egy vb-vagy olimpiai cím megszerzése óriási kihívás,
ha Európán kívülről jössz.
A világbajnoki címről majdnem lemondtam,
aztán mégis a világ legjobbjai közé kerültem.
Hiszem, hogy a Ruandai vb fordulópont lesz az afrikai kerékpársportnak,
de ez csak a kezdet, mert
ez az esemény végre megmutatja a világnak,
mire képes Afrika a kerékpárban.
Izgalmas lesz, mert a Ruandai vb után felmerül a kérdés:
Több verseny kell Afrikában,
vagy több afrikait kell eljuttatni az európai mezőnyökbe?
Sokszor feltettük a kérdést, és most is. Vajon siker neki?!
Tökéletesen védi meg a Szivárványmezt.
Micsoda tökély!
A célegyenesben a favorit, Eddie Merckx fél kerékkel nyer.
Merckx világbajnok lett.
Ez pedig Pogacar világa.
Ma Pogacar és a Szivárványmez.
Tökéletes páros.
David Lapartien vagyok, a UCI,
a Nemzetközi Kerékpáros Szövetség elnöke.
A szövetség 1900-ban alakult,
az országúti világbajnokság pedig 1921-ben született meg.
Ez egy nagyon egyedi verseny.
A mez különleges, teljesen egyedi dolog a sportban.
Mi vagyunk az egyetlen sport, ahol van ilyen mez.
A Szivárványmez a sport csúcsa,
mindenki felismeri, mindenki erről álmodik,
hogy egyszer viselhesse.
Minden bringás álma, hogy egyszer megkapja.
A legjobbak mind viselni akarják.
Ez teszi a vb-t is különlegessé.
És nincs fülhallgató.
Te magad érzed a verseny minden rezdülését.
Nemzetenként megy. És ez hagyományosan európai verseny.
Körpályán zajlik.
És végül meg kell koronáznunk a világ legjobbját.
A világbajnokság az világbajnokság.
De Afrikában még nem volt.
Rengeteg afrikai országgal együtt dolgozunk, hogy bővítsük a sportágat,
hogy a kerékpározás népszerűbb sport legyen a kontinensen.
Kell ez az esemény is, hogy megmutassuk Afrikát a sportban.
És látni fogják, mekkora szenvedély van itt a bringáért.
Chris Froome vagyok, négyszeres Tour de France-győztes.
Kenyaiban születtem, Kelet-Afrikában.
Több verseny kellene Afrikában, mint például a Tour of Ruanda.
Jó esély az afrikai bringásoknak, hogy európaiakkal versenyezzenek.
A főszereplő Ruanda, mert övék a Tour of Ruanda,
és ők rendezik majd a világbajnokságot.
Nelly Mukazaire vagyok. Sportminiszter.
Szerény kezdetekből indult, a Tour de Ruanda ami jó, de nagyobb kihívás is.
Ez a verseny sokat emelt rajtunk.
Ez különleges nap nekünk.
A Tour de Ruanda új szintre lép, mert fontosabb jelentősége lesz most,
ahogy közeledünk a 2025-ös UCI-világbajnoksághoz.
Írtam beszédet, de azt most nem fogom felolvasni.
Most inkább szívből beszélek, mert ez nagy nap a UCI-nak.
125 év után idén ünnepeljük a szövetség 125. Évfordulóját,
április 14-én.
És úgy döntöttünk, a születésnapot itt, Ruandában ünnepeljük meg.
Emlékszem az első találkozómra Kagame elnökkel.
A pályázatnál, hogy Ruanda rendezhesse a 2025-ös UCI vb-t.
Az elnök egyértelmű volt.
Neki fontos volt, hogy ennek maradandó nyoma legyen.
Nagy dolog nekik, hogy ők láthatják vendégül a versenyt.
Afrika megérdemli a világbajnokságot.
És ez lehet az a platform, amivel Afrika komoly szereplőként léphet fel
a nagy versenyeken, mint a Tour de Ruanda.
A Tour of Ruanda sokat segít a szervezőnek, hogy pontosan értsék,
mire van szükség egy vb-hez, milyen lesz a szeptemberi terhelés.
Kigali régóta bizonyítja, hogy képes világszínvonalú eseményeket rendezni.
Ez persze nem jelenti azt, hogy a vb akadályok nélkül zajlik majd.
Lesznek gyermekbetegségek.
Lesznek gondok, ha egy olyan országgal vetjük össze, mint Svájc,
vagy Ausztrália, ahol már volt vb.
A kerékpársport gyökerei egyértelműen Európában vannak.
Belgiumban, Franciaországban, Olaszban, Hollandiában, Spanyolban.
Így persze kevés a sokszínűség. De ezen dolgozunk.
Afrikában a bringázás gyökerei gyarmati hatásból indultak.
Eritrea például talán a legelszántabb bringás nemzet a kontinensen,
az olasz gyarmati múlt miatt.
Dél-Afrika bringás múltja korán indult, bár szegregáltan.
Ez is a brit és a holland gyarmatosítás nyomán jött.
Aztán ott volt Marokkó és Algéria is a sorban.
Hosszú kerékpáros múltjuk lett, mert kötődtek Franciaországhoz.
A kerékpárt ott nem igazán sportnak tekintették.
Nem sport volt, hanem közlekedés.
Dél-Afrikát nézve például sokkal előrébb jár, mint a legtöbb ország.
Valódi sport, amibe egyre többen kapcsolódnak be.
Másutt Afrikában lehet, hogy évente csak egy-két verseny akad összesen.
Mégis elképesztő, milyen hosszú és kitartó út vezetett idáig.
Akkoriban talán csak tizennégy nemzeti szövetség létezett.
Ma pedig már ötvennégy.
Ne áltassuk magunkat. Ez nem tavaly történt.
És nem is azelőtt.
Ahol ma tartunk, az az előttünk járók munkájának az eredménye.
Ha nézzük a hátteret: Ez az ország alig 30 éves a népirtás után.
Hosszú út kellett hozzá, hogy újra felépüljön.
Ruanda kerékpáros története Afrika egyik legerősebb sztorija.
Traumából, kitartásból és a sport átalakító erejéből született.
A nevem Jamie Bissell, és 2013 októberében költöztem Rwandába.
Hogy elkezdjek a válogatottnál szerelőként dolgozni.
Ahogy én ismerem a sztorit, ez Tom Ritchie-ig nyúlik vissza.
Tom Ritchie jött ide, és beindította a coffee bike programot,
de közben mindenkire felfigyelt.
Itt már akkor is volt bringás kultúra.
Tolva vitték a bicajokat, krumplit, répát pakoltak velük.
Mindenki eszközként használta a bringát a munkához.
És ő csak körbenézett, és azt mondta: Ebben van potenciál.
Aztán 2007-ben Jonathan Boyer, és átalakította a projektet,
a Ruandai coffee bike programból Team Ruandává.
Én akkor csatlakoztam. Pont a korszak végére értünk oda.
Konkrétan odaköltöztek az országba, hogy segítsék ezeket a fiatalokat,
akik éheztek a bringára és hittek benne.
Ők voltak az úgynevezett eredeti ötös.
A nevem Ouimana Rafiki Jandodia.
Régi bringás voltam, szerelőként és túravezetőként dolgozom.
Szia, Adrian Yoshuti vagyok. Ruandából jöttem.
Régen profi kerékpáros voltam.
Az elején még Project Ruanda volt a neve.
A Project Ruanda után lett belőle Team Ruanda.
A Team Ruanda után pedig Africa Rising.
2006 végén találkozhattam Jock Boyerrel.
Jonathan Boyer, a mesterünk, rengeteg bringást letesztelt akkoriban.
Nagyon meglepett, hogy az első ötben végeztem.
Onnantól olyan volt, mintha kitisztult volna előttem minden,
és elhittem, hogy egyszer profi lehetek.
Mindig kérdeztem Jock Boyert, hogy visszamegy-e az USA-ba.
Jock azt mondta: Nem, Adrian, itt maradok, míg eléritek a célotokat.
Jó munkát végeztünk, hogy fölkerüljön az ország a térképre.
Adrian Yoshuti elképesztő ember, olyan valaki,
aki a népirtásban hat testvérét veszítette el.
És mégis olimpikon lett, majd world tour versenyző,
a sportág legmagasabb szintjén.
A Ruandai kerékpározás és a vb története innen indult.
A 2025-ös UCI országúti világbajnokság Kigali-ba kerül,
és ez közvetlenül annak a munkának az eredménye, amit Jock Boyer
és Kimberly Coates tett a Team Ruandáért.
Nem hinném, hogy ma itt tartanánk, ha 20 éve nincs ez az alap.
Ma már több mint száz afrikai kerékpáros versenyez, nő és férfi,
különböző profi szinteken.
Biniyam Girmay ma az afrikai kerékpározás példaképe.
OLASZORSZÁG, ALPOK
És ezzel történelmet ír! A történelemcsináló!
Az eritreai sztár! Afrika új nagy tehetsége!
Fantasztikus este Biniyam Girmaynak!
Igen, ha őszintén beszélünk a múlt történéseiről,
nem volt sok fekete afrikai, aki versenyzett és nyert is.
Csak részt vettünk, de már győzelmeink is vannak.
A Világkupa-versenyeken, főleg a klasszikusokon, ez nagy dolog.
Óriási büszkeséggel tölt el, mert ez az első alkalom,
hogy fekete afrikaik nyernek Grand Tourt és klasszikusokat.
Remélem, hogy amit eddig elértem, inspirál más fekete afrikaiakat is,
és egyre többen leszünk.
Ebben a szakaszban abban bízom, példakép lehetek a jövő bringásainak.
Mert úgy gondolom, az afrikai kerékpársport jövője fényes,
és mindenki szívből szereti.
Sokszor elgondolkodom azon, honnan indultam, és mit értem el eddig.
Amit mostanra sikerült elérnem,
annak hatalmas hatása lesz.
Szeretnék én leni a következő Biniam, mert mindenki rá figyel Afrikában.
Ő a srácok példaképe.
Én pedig szeretnék Biniam lenni a lányoknak.
...akár a szakaszgyőzelem is meg lehet.
Thiessen készen áll.
Oliver Narzen indítja a hajrát a Decathlon csapatnak.
Ott van Jakobsen. Figyeld Jasper Stuyvent.
Stuyven most kezdi felépíteni a tempót.
Girmay ott van.
Matt Pedersen pont a kerekén ül mögötte.
Középen jön fel.
Matt Pedersen. Pedersen. Girmay.
Biniyam Girmay. Biniyam Girmay.
Első szakaszgyőzelem Eritreának a Tour de France-on.
Minden eritreainak és afrikainak büszkének kell lennie.
Már ott vagyunk a nagy versenyeken és sorra jönnek az eredmények.
Ez a mi pillanatunk. A mi időnk.
Biniyam Girmay három szakaszt nyert, zöld trikóban, fantasztikus.
Főleg úgy, hogy jön az első vb Fekete-Afrikába, Ruandába.
Ha Afrika belép a kerékpársportba, van egy kivételes bajnokunk.
Ő továbbviszi a hagyatékot.
Szerintem Binyam most már megmutatja a fiataloknak is,
hogy igenis lehet álmodni, és eljuthatsz a dobogóig
egy Tour de France-on és trikót viselsz.
Miriam, itt JT.
Jaj, de jó hallani, edző. Szia.
Van egy perced? Mondanom kell egy jó hírt.
Igen, van egy percem.
Miriam, a dél-afrikai edzőtábor után, ahogy dolgoztál, ahogy teljesítettél,
ahogy tartottad a fegyelmet, és főleg a kenyai Afrika-bajnokság után,
a teljesítményed miatt, beválogatunk az Afrika 2025 UCI edzőtáborba.
Kigaliba megyünk, és Bretagne-ba, hogy felkészüljünk a kigali vb-re.
Hű, ez életem legjobb híre.
Nem is tudom, mindjárt elbőgöm magam.
Nem tudom, ez valóság, szomorúnak kéne lennem vagy boldognak,
mert erre soha nem számítottam.
Miriam, az álmok valóra válnak.
Rengeteg akadály vár egy afrikai bringásra a csúcs felé.
Az egyik legnagyobb a vízum, ami sokszor akadályozza az utazást,
attól függően, milyen lehetőséget kapnak.
Nálam, más ugandai bringásokhoz képest
általában nagyon nehéz vízumot szerezni.
Én megkaptam, bár nem időben, de végül sikerült elintézni.
Más bringásoknak ez három-négy hónapig is eltart.
Imádkozom érted.
Kezdik felismerni, mit jelent Afrikában a kerékpározás,
és talán két éven belül Afrika nagyon erős lesz ebben a sportban.
Tudd, hogy ez hatalmas lépés az életben, nagyon nagy lépés,
és szerintem minden bringás örül annak, ha Franciaországba jut.
Meg fogom tanulni, amit kell, és ha megtanultam, hazamegyek.
A nagy különbség az edzésben és a versenyre készülésben Európában,
hogy itt kultúra a kerékpár, sokkal biztonságosabb, és ez azt jelenti,
hogy nőként is van önállóságod edzeni és űzni a hivatásodat.
A bringázás megváltoztatta az életem.
Segített, hogy sokkal magabiztosabb nő legyek.
De Európába jönni volt az igazi belépő a szabadságba.
Elég nagy váltás.
Elhagyod az otthonod, a kontinensed, a családodat.
Senki voltam, pedig Dél-Afrikában a legjobb bringás voltam,
és Afrikában is a legjobbak között.
Egyedül kellett megtalálnom az utamat.
Akkor az jelentette, hogy nem félek. És azt is, hogy kockáztatok.
Évekig én voltam a zászlóvivő és a példa Dél-Afrikának, a kontinensnek,
és most már ott van Kim.
Felhívott a csapat tulajdonosa, és az AG Insurance vezetője azt mondta,
kérdezd meg Ashley-t, mit gondol.
Ha szerinte Kim megéri a befektetést, felvesszük a csapatba.
És azt mondtam, igen, Kimnek van esze a versenyzéshez, és remélem, hogy az,
amit én tettem az évek alatt, segített, hogy Kim idáig eljusson
és megvalósíthassa az álmait.
Nincs pénzük még repülőjegyet venni sem.
Kontinentális csapat, indulhatnának, de nincs meg hozzá a keret.
Ha lenne jó csapatuk, jó bringákkal és felszereléssel, bármi menne.
Az autók is pénzbe kerülnek. A bringák meg már olyanok, mint az F1.
Ha nincs pénzed F1-re, akkor nem csinálsz semmit.
Bringánál ugyanez.
Mi ezt fel sem fogjuk, mert túl kényelmes élethez szoktunk.
A felszerelés az első.
A bringázás nem tökéletes, de kimondom:
Egész korrektül teszi a dolgát. Drága sport.
Több kell hozzá, mint cipő meg pár alap cucc.
Egy csúcs Tour de France bringa most már 15 ezer euró.
Ez bárkinek húzós belépő, mindenkinek.
Ugyanúgy drága afrikainak, európainak, amerikainak, mindegy.
A tárcsám eltört, de a váltót legalább ismerem.
Igen, igen, ez vicces.
De nem tudtam, hogy a váltód is megadta magát, hoztam volna egyet.
Megoldjuk neked.
Addig megkérdezem Seant.
- Hátha kölcsön tud adni. - Pontosan.
Ha van neki itt az országban, amit oda tud adni.
Vettünk plusz kézvédőket is. Hármat be is szereztünk.
Tökéletes, így jó.
Írok is Seannak, bár tuti alszik, majd ránéz, ha felkel.
Kérdezd meg, van-e valamije, hátha a Tour végén jut tartalék.
Az alkatrész a legnagyobb gond. Rengeteget fogy, ez ilyen.
Európai csapatok is szenvednek néha, még szponzorral is,
hogy legyen mindenből elég. Itt meg pláne ezzel küzdünk.
És ezt kellene megértetni azokkal, akiknek hallaniuk kellene.
Tizenöt éve hallom: Vettünk új bringákat. De vettetek alkatrészt is?
Mert abból is kellene.
Ruandában Shimanohoz, SRAM-hoz és kerekekhez nagyon nehéz jutni.
Azt is mondtuk Jonathannek, hogy eltörte a 105-ös hátsó váltóját.
Ha szerencsénk van, pár hónap múlva kap egyet. És az gyors.
Képzeld el, ha ezt mondanád valakinek Németországban vagy Franciaországban.
Ő csak bemegy a boltba, aztán ha muszáj, megveszi. Semmi gond.
Várj.
- Nem, azt akarod... - Nem.
Miru Michael vagyok, a Masaka Cycling Club alapítója és elnöke.
A Masaka Cycling Club Ugandában, Masakában alakult, Közép-Ugandában.
A klub hat éve indította el a kerékpáros fejlesztési programját.
Minden hétvégén rendeztük a Black Mamba futamokat, csak mókából.
Aztán fejlődtünk, és láttuk, hogy kell egy új generáció
fiatal bringásokból.
Így indítottuk el ezt a programot hat éve,
és mostanra ötven kezdő fiatal bringásunk van.
És a közösség nemcsak a kerékpározást látja bennük,
hanem azt is, mennyire megváltoztak ettől.
Na jól van, srácok. Köszi mindent.
Köszi az időt is, hogy elmondhattam nektek pár dolgot,
amit tanultam, és megoszthattam veletek.
Amit szeretném, ha tudnátok: Ti fiúk vagytok, mi pedig lányok.
És szükségünk van a segítségetekre.
Ti vagytok azok, akik inspiráltok minket, de ha lemaradunk,
akkor mi abbahagyjuk ezt az egészet.
Lehet, hogy elkényeztetett vagyok.
Anyám... szerintük anyám túl nagy szabadságot adott nekem.
Túl nagy szabadságot, mert engedte, hogy bringázzak.
Azt mondják, anyám bolond, és ezt nagyon utálom. Nagyon utálom.
A kerékpározás sok helyen még mindig férfi sportnak számít.
A nőket gyakran éri zaklatás, megszégyenítés vagy tiltás is,
hogy ne biciklizhessenek, még a családjukban sem.
Ezért sok lány végül feladja.
Ahogy a fiúknak sincs igazán kijelölt út,
a lányok még kevesebb pénzdíjat kapnak,
és nehezebben tudnak megélni a sportból.
Mi, mint klub,
mindent megtettünk, hogy csökkentsük a nemi egyenlőtlenséget.
Például: Jön egy anya a 14 éves lányával, és azt mondja,
szeretném, ha bevennék a klubba.
Látom a fiúkat versenyezni, hiszem, hogy a lányom jobb lehet náluk.
Így jött Maria 14 évesen, most már 18,
és négy év után csodálatos eredményeket látunk.
Maria volt az első ugandai nő, aki Afrikát képviselte a bajnokságon.
És képzeld csak! Fellépett a dobogóra.
Járt már Ruandában, Burundiban, és Kenyában is.
Maria napról napra fejlődik.
Ha egy lánynak esélyt adsz, megváltozhat az élete.
A Zwifthez hasonló márkák és beltéri edzőplatformok
biztonságos helyet adnak, főleg a nőknek, hogy tekerhessenek.
Emellett jó terep a tehetségek felismerésére.
- Persze vannak korlátai. - Nem pótolja az országúti edzést.
A legmagasabb szintű versenyek továbbra is Európában vannak,
és még mindig európai központúak.
Az első európai út mindig kultúrsokkot jelent.
Főleg, ha hosszabb ideig kell ott maradni.
A sportolóknak meg kell küzdeniük a honvággyal, a család hiányával,
miközben maga a sport is rendkívül kemény.
Nagyon várom az európai edzőtábort, izgatott vagyok.
Ez lesz az első alkalom.
A profikkal és más bringásokkal fogok együtt tekerni,
barátokat szerzek, és sokat tanulok majd.
Hátrahagyom a családom, de a célomért fogok versenyezni.
Ha elérem, ők is büszkék lesznek rám.
Most az a célom, hogy bekerüljek egy csapatba,
és a lehető legtöbbet tanuljak az edzőtáborban,
hogy jól teljesítsek a világbajnokságon.
Az utolsó pár száz méteren járunk.
Az élboly teljesen széthúzódott, minden centiért küzdenek.
Mögöttük Ashleigh Moolman Pasio is mindent belead.
Úgy tűnik, idén nem lesz dobogós.
Eltört a gerincem.
Pedig ígéretesen indult az év, de minden célom elúszott.
Nagyon nehéz időszak volt.
Tavaly súlyos sérülésem volt, eltört a hátam,
és kemény küzdelem volt újra talpra állni.
Volt bennem akaraterő, és küzdőszellem,
de sok akadályt kellett leküzdenem.
A Liege-Bastogne-Liege nagyon frusztráló volt számomra,
ugyanakkor hatalmas siker volt.
Kimnek és a csapatnak.
Felkészültünk, remek versenystratégiánk volt,
és én is fontos része voltam ennek.
Egy pillanat alatt minden kicsúszott a kezemből.
Fel kellett adnom a versenyt, beteg lettem, nem volt értelme folytatni.
Úgy éreztem, cserben hagytam a csapatot, aztán a buszon láttam,
- hogy Kim sem jutott be az élmezőnybe. - Teljesen levert voltam.
Aztán egyszer csak minden megváltozott.
Megindul a támadás. Kim Lecourt jól időzít.
Megnyílik a sprint. Még 200 méter van hátra.
Kim Lecourt középen tör előre.
Kim Lecourt és Bob Peters - fej fej mellett.
Kettejük között fog eldőlni a győzelem.
Kim Lecourt ellép a mezőnytől.
És már ünnepel is az AG Insurance Soudal csapatának győzelmét.
Ő az első afrikai, aki valaha megnyert egy klasszikust.
Hullámvasút volt ez az év, főleg az elején átélt nehézségek miatt.
A sérülésből visszatérve az Odense Classicot tűztem ki fő célomnak.
Meg kellett találnom az egyensúlyt
a csalódottság és az önmagam iránt érzett düh között,
miközben igazán örültem Kim és a csapat sikerének is.
Kenyában vagy Etiópiában elég edzeni, és már futhatsz maratont.
De a kerékpársportban ez nem így működik.
Itt nem lehetsz bajnok csak edzéssel.
Más sportban ez talán megy.
Az országúti bringázásban viszont lehetetlen, versenyezni kell.
Meg kell tanulni a mezőnyben menni, szélárnyékban maradni.
Ehhez el kell jönni Európába, mert itt van a legtöbb verseny.
Itt tanulhatnak, de az afrikai versenyzőknek ez sokkal nehezebb.
Utazniuk kell, és ez sok akadállyal jár.
Rengeteg korlátozás van, ami megnehezíti.
David Lappartient volt egy víziója,
és létrehozta az Africa 2025 csapatot,
így teremtve lehetőséget az afrikai bringásoknak.
Elviszik őket Bretagne-ba.
Megismerik a helyi klubversenyeket, és Franciaországban az a jó,
hogy rengeteg szint van, és ha az elsőn bizonyítasz,
mehetsz a következőre.
Pont erre van szükségünk.
A Crossroads kulcsszerepet játszik az afrikai sportolók fejlődésében.
Biztos vagyok benne, hogy Afrikában ott van a következő Chris Froome,
a következő Biniyam Girmay vagy Ashley Moolman Pasio.
Ott vannak, csak meg kell találni őket.
Afrikában vár egy jövőbeli Tour de France-győztes.
De ehhez a gyakorlati oldalon alulról kell kezdeni.
El kell indítani tízezer fiatalt, akik közül ezer tehetséges lesz.
Száz eljut a profi szintre, és tíz a világ legjobbjai közé.
Tíz év múlva már két-három afrikai versenyzőnek is ott kell lennie
a Tour de France-on. De ez még hosszú folyamat.
Remek futóik vannak, de gondot okoz a nemzetközi szint.
A profi sport egyre kevésbé emberi és tiszta.
Afrikában a kerékpársporthoz alázat és támogatás kell.
Felemelő érzés, mert úgy érezzük, valódi célt szolgálunk.
Amikor megkaptam a vízumot, meglepődtem.
Hogy sikerült ilyen gyorsan?
Két hét alatt megkaptam, pedig azt mondták, ha nem
márciusban adom be, akkor... február?
Igen, márciusban. Akkor csináltam meg.
A következő időpont csak augusztusban lett volna.
Ha nem jutok el Franciaországba, nincs értelme tovább bringázni.
Inkább hagyd abba.
Ha nincs vízumod, add fel.
Ha nem kapsz vízumot, hagyd abba.
Még anyám is azt mondta, ha nem kapok vízumot, fejezzem be,
mert csak Franciaországban tudhatom meg, hol tartok a kerékpárban.
Hol állok ezekhez az európai lányokhoz képest?
- A versenyzésem, az edzésem. - Hol tartok most?
Európa a kerékpársportban és minden másban is a legjobb.
Ez a csúcs.
A legnagyobb kihívás itt az időjárás, a szűk utak, a jobbos közlekedés,
az étel, a nyelv - ezek voltak a legnehezebbek számomra.
Szálljunk be a kocsiba!
- Jó. - Ne, várj.
Nem is a tempó a gond.
Inkább a helyezkedés a mezőnyben a nehéz.
Ha valaki 20 fős bolyhoz szokott és hirtelen 50-100 fős mezőnyben teker,
az teljesen más világ.
Húsz másodperc sprint.
Negyven, lazíts.
Amikor nézem, ez nem is...
- Sprint? - Nem sprint, nem húsz másodperc.
Miért? Csak elképzeljük, hogy az.
- Mert nálunk nincs erre lehetőség. - Nincs két nap edzésre.
- Sokat küzdöttünk. - De most jöhet egy rendes sprint.
Rendben, Myriam? Szép sprint legyen.
A sprintnél helyezkedj, ahogy mondtam.
Igen, ma már csináltam.
Néhány lány két hete érkezett ide. Én két héttel utánuk jöttem.
Azt hittem, le vagyok maradva. Nem fogom tudni utolérni őket.
De most már magabiztos vagyok.
Az elején persze kicsit féltem.
- Miért? - Nem tudtam, mire számítsak.
Új emberek, új nyelv, új étel, más alvás, más időjárás - minden új.
Most már arabul beszélsz.
Ruandai, én meg ugandai vagyok, nem értjük egymást.
Hiányzik az anyanyelvem.
Vajon mit fognak rólam gondolni?
Én, a fekete lány Európában.
Milyen lesz ez az egész?
Félek... Mindentől félek. Főleg az emberektől.
De már kezdek megnyugodni.
Most járok először ilyen messze az otthonomtól.
Sokáig leszek itt, nagyon sokáig.
Ez először félelmet keltett bennem.
De aztán elkezdtem élvezni. És mostanra megszoktam.
Nem az a célom, hogy világbajnok legyek.
Ez nincs a fejemben.
Csak annyi...
- Hogy beérj? - Igen, ez hajt belülről.
Be kell fejeznem a világbajnokságot.
Ha beérek, kész, cél teljesítve, minden rendben.
És talán...
Látni fogom, hogy közelebb kerülök az álmomhoz.
Mert látod, Biniyam Girmay útja is ilyen volt.
Ő is az UCI-nál kezdte.
Nem, helyi csapatban kezdett.
Aztán UCI, most profi.
És most győz.
Nagy hír a kerékpáros világban:
A dél-afrikai sztár, Ashley Moolman Pasio kihagyhatja,
ami az utolsó Tour de France Femmes-e lett volna.
Bár sérülés után visszatért, és 2023-ban a zöld trikót is viselte,
a hírek szerint csapata, az AG Insurance Soudal nem válogatja be.
Nem indulok a Tour de France-on.
Ez nekem...
Igazán nagy érvágás, mert ez több mint egy kerékpárverseny.
Ez része mindannak, amiért egész pályafutásom alatt küzdöttem.
Mindig kiálltam a csapatért, amit képviselek.
A közösségért, az értékekért, azért, hogy építsük a csapatot.
És most mégis kihagynak.
Ruanda az utolsó esélyem a világbajnoki címre.
Az évek felkészülése, a kemény munka, az összes akadály, amit leküzdöttem,
egy hatalmas tüzet gyújtott bennem, és tudom, hogy
sok mindennek kellene történnie, hogy elvegyék tőlem ezt az esélyt.
Most mindent bele fogok adni.
Ha egyedül kell csinálnom, akkor is mindent beleadok,
hogy megszerezzem a szivárványtrikót Dél-Afrikának és Afrikának.
Azt fogom tenni, amit minden versenyből megtanultam.
Összegzem a tapasztalatokat, aztán bevetem őket.
Most úgy érzem, erősebb vagyok, mint valaha.
Könnyebb vagyok.
És harciasabb.
Az első hét körben nyugi, rendben?
Figyeld, mi történik a versenyben, figyeld a többiek hozzáállását is,
és aztán hét kör után jöhet egy kis nyomás, egy kis tempó.
De nem végig, jó? Oszd be. A végére koncentrálj, rendben?
Oszed be. Maradj... ne légy az első helyen.
Ne legyél az első helyen végig.
A UCI-nak kulcsszerepe volt ebben.
Már jó ideje felismerte, hogy Afrika fontos része a sport jövőjének.
Ezeket a kezdeményezéseket folytatni kell.
Még mindig azért küzdünk, hogy egyáltalán rajthoz állhassunk.
Minden az utánpótlás-nevelésnél kezdődik.
Minél nagyobb az alap,
annál nagyobb az esély, hogy több afrikai kerülhessen a csúcsra.
Gyerünk, lányok, hajrá! Rajta, lányok!
Beszéljünk először a célokról.
A világbajnokság Afrikában, Ruandában óriási lehetőség lesz.
Ott most mi tudjuk kihasználni a zűrzavart és a kényelmetlenséget,
ami az európaiaknak lesz. Ebből mi előnyt kovácsolhatunk.
Igen. És senki sem tudja, mire számítson.
A pályabejárás alapján sok minden befolyásolhatja majd a versenyt.
Igen.
Főleg az étel. Az nagy kérdés lesz.
Nagyon fegyelmezettnek kell majd lenni.
Aki Dél-Afrikában nőtt fel, annak erősebb a gyomra, mint másnak.
- Ez igaz. - Remélhetőleg.
Afrikában mindig más az érzés, más a hangulat.
Európában az emberek közel vannak a családjukhoz, az otthonukhoz,
és ez sokat számít a teljesítményben.
De Afrikában lenni, ott, ahonnan jössz, ahol felnőttél,
az még többet jelent.
A csapatmunka is izgalmas lesz ezen a pályán. Nem lesz könnyű, az biztos.
Nem.
Kevés hely lesz, ahol tényleg lehet szervezetten haladni.
Itt például van egy szép hosszú egyenes.
Ez lesz az etetőzóna, és ott magadnak kell majd frissítened.
Igen, de nem elég hosszú ahhoz, hogy igazán lendületet vegyenek.
Mire belejönnének az üldözésbe, jön a következő kanyar, aztán megint.
- Pontosan. - Ja...
Ha valaha volt pálya, ami az egyéni versenyzőknek kedvez, ez az.
Bizonytalan, hogy Biniyam Girmay rajthoz áll-e a ruandai vb-n.
A hegyes pálya nem igazán kedvez az eritreai sprinternek,
de milliók remélik Afrikában, hogy látják versenyezni.
Biniyam sikerei egészen elképesztőek.
Hihetetlenül nehéz volt eljutnia idáig és több akadályt leküzdenie,
mint sok más versenyzőnek a mezőnyben.
De még nincs vége a történetnek. Szerintem még sok jó éve van hátra.
Akár világbajnok is lehet.
Talán nem itt, mert nem a legjobb a hegyekben, de Montrealban 2026-ban.
Bárcsak ő lenne az első afrikai, aki világbajnoki címet szerez.
Lehet, hogy ez a pálya nem neki való, de ez most nem számít.
Ő Afrika kerékpársportjának arca.
Ott kell lennie. Meg kell jelennie.
Tudnia kell, hogy ez a pillanat nagyobb nála.
Az élen a 24-es rajtszámú versenyző,
a UCI Kerékpáros Központ növendéke, Miria Nantume.
A szakasz befutója sprinttel dől el!
A sprintben azonban alulmarad a 21-es rajtszámmal szemben...
- Miért nem támadtál utána? - Mindenki kivolt.
Háromszor is mondtam neked: Miria, menj! Miria, menj!
Mikor támadtam az emelkedőn, mondtam, hogy leszakadok, aztán visszajövök.
Mondtam neked, hogy Miria, menj és fejezd be mindenki fáradt volt!
Tudod, miről beszélek? Hozzád beszélek!
Mi volt az első érzésed a verseny után?
Kicsit csalódott vagyok magamban, és szerintem a csapat is az,
de én személy szerint örülök az eredménynek,
mert először voltam szökésben, még ha nem is nyertem.
Ez hatalmas előrelépés, és ennek nagyon örülök.
A világbajnokságra talán még jobb formába kerülök.
A világbajnokság Afrikába érkezik.
A kerékpáros világbajnokság Ruandában, Kigaliban zajlik.
Ruanda történelmet írt, mint az első afrikai házigazda.
Rengeteg gondom volt a gyomrommal.
Vizsgálatok után kiderült, hogy a finomított cukor, a tejtermékek
és az élesztő volt a baj, nem a glutén.
Most Kigaliban újra önmagam vagyok, erősnek érzem magam, készen állok.
Teljesen frissnek érzem magam, mintha a szezonom el se kezdődött volna.
Nagyon nehéz év volt ez.
Az év elején azt hittem, a hát¡sérülésem miatt vagyok gyenge,
mert tavaly eltörtem a T10-es csigolyám.
A felkészülés, az edzés jól ment, és nagy reményekkel indultam a Girón,
hogy visszatérek önmagamhoz.
De megint csalódás lett a verseny. Nem éreztem magam önmagamnak.
Nagyon frusztráló és összezavaró volt újra.
Másfél-két óra után teljesen kimerültem, és úgy éreztem,
amint elfogy az előző napi vagy reggeli energiám,
az útközben bevitt tápanyag nem jut el az izmokig.
A vércukorszintem mindig nagyon magas volt, edzés közben is.
Ez egész nap kitartott.
Egészségetekre! Találkozunk később!
A vérvizsgálatokkal rájöttünk, hogy inzulinrezisztens vagyok.
Megtaláltuk a kezelést, helyreállt az inzulinérzékenységem,
és azonnal látszott a javulás
a vércukorszintemen.
Hihetetlen volt, mennyire megváltozott tőle minden, még én is.
Sokkal nyugodtabb lettem. Egészen hihetetlen.
Olyan volt, mintha új emberré váltam volna.
Most visszatértem Afrikába, ahol a világbajnokságot rendezik majd.
Boldog és hálás vagyok, hogy mi, afrikaiak is kaptunk esélyt,
hogy a legnagyobb versenyt a saját földünkön rendezzék meg.
Most érzem igazán, hogy Afrika reflektorfényben van.
Eljött a mi időnk, hogy megmutassuk, mit tudunk.
Az európaiak még előttünk járnak, de mivel ez a mi hazánk,
hozzuk ki belőle a legtöbbet. Adjunk bele mindent, amit tudunk.
Amikor tavaly elkezdtem komolyabban foglalkozni a kerékpározással,
nem gondoltam, hogy ilyen hamar világbajnokságon indulok.
Azt hittem, két év múlva jutok el idáig, most kezdtem el fókuszálni.
De a kezdet után rögtön világbajnokságra jutottam.
Mintha a semmiből a világ tetejére kerültem volna.
Az volt nehéz, hogy megszokjam a hatalmas mezőnyt,
mert Ugandában csak hét-tíz lány teker együtt.
Itt viszont nyolcvanan állnak rajthoz.
Nehéz volt, de most már élvezem.
Most már látom a célt.
Látom, merre tartok, minden profi ugyanígy kezdte, mint én.
Ők is ezen az úton mentek végig.
Biniyam is így jutott el a helyi csapatból a profi szerződésig.
Előbb UCI, aztán profi kontraktus.
A várakozással ellentétben az eritreai Biniyam Girmay úgy döntött,
rajt¡hoz áll a ruandai világbajnokságon.
Hetekig kérdéses volt, illik-e hozzá ez a kemény pálya, de ott lesz,
nemcsak a saját céljaiért, hanem egy egész kontinens reményéért.
Az idény elején kicsit kételkedtem magamban.
Nagy megtiszteltetés itt lenni Ruandában, mert ez egy olyan ország,
ahol szeretik a sportot, és szenvedélyesen rajonganak érte.
A Lige-Bastogne-Lige-en nem indulok. Sosem mentem ott.
Még Lombardiában sem, túl nehéz, és nem akarok csak rajthoz állni,
hogy aztán feladjam a versenyt. Abban nincs semmi jó.
Ez viszont az első alkalom, hogy Afrika ad otthont ennek.
Óriási az afrikai versenyzőknek, de ha megnézed a pályát,
ez sokkal nehezebb nekünk.
Jó lenne, ha több lehetőséget kapnánk mi, afrikaiak.
Szeretnék jó eredményt elérni, kihozni magamból a legtöbbet,
de a nap végén mindig büszke vagyok, hogy viselhetem a válogatott mezt,
és képviselhetem a hazámat. A csapat is kért, hogy jöjjek segíteni,
én örömmel igent mondtam. Ezért vagyok itt, a társaimért.
A többiek már adtak interjút?
Igen, Rantó és Fini Poog.
Ő jól teljesíthet?
Szerintem igen, menni fog neki. Nem túl meredek.
Talán, szerintem. Ja, Ferrand-Prévot.
De amit most látok, nagyon nehéz lesz mindenkinek.
Ha begyorsulnak, rengeteg bringás fog leszakadni.
Ha Cody jól megy az időfutamon, akkor húzni fogják a tempót.
Jó lenne, ha az egyik csapattársunk benne lenne a szökésben.
Kigali! Itt vagytok? Hadd lássam a zászlóitokat! Kigali!
Jó reggelt, üdv mindenkinek a 2025-ös UCI országúti világbajnokságon,
itt, a ruandai Kigaliban.
Ahogy már többször említettük, ez az első alkalom,
hogy Afrikában rendezik meg a vb-t.
Most jön az elit női és férfi országúti verseny,
ami remélhetőleg maradandó örökséget hagy majd.
Ez több okból is különleges:
16 éve képviselem Dél-Afrikát, Afrikát,
és eddig én voltam az egyetlen afrikai női versenyző
az európai elitmezőnyben.
Most már jó látni, hogy egyre többen csatlakoznak hozzám
mint Kim Lecourt, aki sárga trikóban teker a Touron.
Haladunk előre, lassan, de biztosan.
Fontos, hogy jó eredményt érjek el,
de még fontosabb, hogy büszke legyek arra,
ahogy végigküzdöttem a versenyt.
Szerintem mielőtt elindulunk, igyál meg egy elektrolitos italt,
mert ma nagyon meleg van.
Pokoli a hőség.
Tartani kell az energiaszintet. Készen állsz.
El kell hinned.
Készültél, megtettél mindent, amit csak lehetett,
és amikor most tekersz, emlékezz mindarra az áldozatra,
amit meghoztál.
Kemény edzések, távol a családtól, szenvedés a nyeregben,
nehéz volt Franciaországban is,
de a rajtvonalnál mindez eszedbe jut,
és ez lesz az üzemanyag, ami hajt, hogy a legjobbat hozd ki magadból.
Függetlenül az eredménytől.
Egy év felkészülés ezért a versenyért.
Tudod, ma anyukám elment a klubházba.
Mindenkit odahívtak a közösségből.
Gyere, gyere, gyere!
Legyél rájuk büszke.
Megpróbálom.
Először is az alapokra van szükségünk.
Nagyon le vagyunk maradva az európai versenyekhez képest.
Egy bringát is nehéz megvenni, ott 14-15 ezer euró egy jó kerékpár.
Itt meg... nem is tudom, melyik család engedhetné meg magának.
Sokkal nehezebb így.
Nem kell, hogy azonnal a legnagyobb versenyeink legyenek.
Elég lenne jobb edzők, jobb táplálkozás,
és ha ezeket megkapnák az afrikai bringások, sokat számítana.
Kemény verseny lesz.
Több mint hatezer méter szintemelkedés.
A hőség, a páratartalom, és a fal, az emelkedő - borzalmasan nehéz lesz.
Rendkívül kemény futam vár rájuk.
Mindig ott a feszültség,
de ez egy történelmi pillanat lesz Ruandának és egész Afrikának.
Mikor a férfiak rajtolnak, a nőknél is meg kellene adni a rajtidőt.
A férfiak elrajtolnak, és onnantól kellene számolni.
Sokan kételkedtek bennünk.
Azt mondták, az afrikai edzőnk nem elég jó, európai kellene helyette.
A legfontosabb, hogy nyugodt maradj, óvatosan menj, és spórold az erőt.
Csak annyit kérek, ne tolják meg teljes gázon az első emelkedőket.
Szerintem sokan egy kicsit tartani fognak tőle, őszintén.
Ez itt a dél-afrikai csapat.
Jó érzés, hogy már pár napja itt vagyok.
Ahová csak megyek, meglep, hogy mindenki a nevemet kiabálja.
Eritrea! Eritrea, a barátaim!
A " "ezer domb országában" több százezren szurkolnak az úton.
Most minden összeállt.
A hőség és a páratartalom miatt válogatós, kemény pálya vár rájuk.
És ott van ő - Biniyam Girmay, aki a hazáját, a kontinensét képviseli.
De a nagy kérdés az: Mit tud kezdeni ezzel a brutális pályával?
Ashley Moolman Pasio számára ez az utolsó világbajnokság.
Az utolsó esély, hogy beírja magát a történelembe.
A fiatal ugandai versenyző, Miria Nantume hónapokig edzett,
több ezer kilométert tett meg ezért a pillanatért.
Most jött el Afrika ideje a kerékpársportban.
És ott jön Dél-Afrikából Ashley Moolman Pasio.
Miria Nantume a határait feszegeti, mindent belead, hogy tartsa a tempót.
Közelednek a kigali emelkedőhöz.
És ott van Biniyam - attól tartok, ez a kaptató kifog rajta.
Ez a pálya nem neki kedvezett.
Ashley Moolman Pasio hozza vissza a mezőnyt, de Amanda Spratt támadása
elég szépen megtépázta a sort mögöttük.
És jön a kigali emelkedő. Az alja 15%-os meredekségű.
Négyszáz méter hosszú.
Kockaköves klasszikus, Afrika szívében.
Micsoda erőfeszítés!
Hihetetlen kitartás attól, aki egy egész kontinens reményeit viszi.
Persze, ez könyörtelen. Ma túl sok ez Miria Nantumének.
...rés zárva, vagy majdnem.
Bravó.
Kigali!
Micsoda csalódás a dél-afrikainak a 29. Hely,
pedig az úton tomboló afrikai szurkolók mindent beleadtak.
Gyakorlatilag begörcsöltem.
Másodszor és utoljára, ott fent.
Tudtam, hogy maradnom kell a szökésben.
De jó kis futam volt.
A második körben viszont leszakadtam.
De mindig tanulunk a hibáinkból. Legközelebb jobban megy.
Jövő héten megyek a túrámra. Burundiba, azt meg akarom nyerni.
Hogy kicsit kárpótoljon ezért.
Elég kemény volt. Teljesen kivagyok.
Azt hiszem, ez normális.
Láttam, ahogy sokan kidőlnek, mert ez a pálya iszonyú nehéz.
Én meg csak örülök, hogy bringázhatok.
Legalább jó hosszút mentem, olyan 175 kilométert.
Szerintem ez elég jó.
Arra vagyok a legbüszkébb, amilyen ember lettem.
Nem az eredményekre, hanem hogy mennyit fejlődtem.
Egy félénk lányból erős nő lettem - testben, lélekben, fejben.
Most már tényleg mindenben.
Remélem, találok csapatot Európában, hogy profiként folytathassam.
Még nagy álmaim vannak.
Ez csak a kezdet.
Rengeteg gyerek figyel mögötted, főleg Afrikában, akik felnéznek rád.
Ez ad erőt, hogy menjek tovább a következő szezonban is.
Ülj fel egy bringára.
Kaput nyit előtted.
Szabadságot ad.
És örökre megváltoztatja az életed.