Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Dette er Afrikas VM.
Dette vil få betydning fra sør til nord og fra øst til vest.
VM arrangeres i Rwanda i år.
Dette er avgjørende. Det kan gå alle veier.
Målet er å bruke VM i Afrika
som en reell mulighet til å vinne regnbuetrøyen.
Jeg vil bli den neste Biniam, for han er akkurat den typen
alle ser opp til i Afrika.
Biniam Girmay, den som skriver historie, Afrikas nye stjerneskudd!
Du skriver historie. Du vet du gjør det for Afrika.
Du klarte det, Binnie.
Målet var ikke bare å ta med pelotonen til Afrika og så dra hjem.
Målet var å arrangere mesterskapet i Afrika,
for hele Afrika.
Videre til Mur de Kigali.
Dette er en klassiker midt i hjertet av Afrika.
Vær rolige, vær trygge. Folk vil være litt nervøse.
Fremtiden for afrikansk sykkelsport er ikke lenger på vei. Den er her.
Dette vil sette Afrika på kartet.
God morgen, Kigali. Klokken er seks.
Solen stiger opp over de tusen åsers land,
og i dag er en helt spesiell dag.
Det er ventet at UCI vil kunngjøre Rwanda
som vertsnasjon for VM i landeveissykling i 2025.
For det første, er jeg stolt over at VM
kommer til Kigali i Afrika. Dette er første gang, og en stor prestasjon.
2025 blir sykkelåret i Afrika.
VM i landeveissykling 2025 arrangeres i Rwanda.
Alle andre kontinenter har vært vertskap
for VM i landeveissykling, unntatt Afrika.
Ja. Afrikansk kaffe, afrikansk te.
Fyll flasken skikkelig. Skal du ikke til klubbhuset?
-Jeg går. -Skal du lage posho?
Nei, jeg vasker meg med vann.
Er det bra for deg? Å dusje i varmt vann?
Ja, selvfølgelig!
Jeg heter Nantume Miria. Jeg kommer fra Uganda.
En syklist fra Masaka sykkelklubb. Jeg begynte å sykle i 2020.
Mamma tok meg med på sykling, for jeg hadde mange grupper.
Hun fryktet at jeg ble bortskjemt. Hun likte ikke sporten.
Men hun ville jeg skulle sykle så jeg ikke hang med feil folk,
så jeg ikke kom i dårlig miljø. Det var slik jeg begynte å sykle.
Jeg lurte på om hun klarte det, hun var jente.
Farsiden lot henne ikke sykle og sa at det ikke var noe for jenter.
Jeg så at dette var hennes lidenskap, så jeg lot henne få prøve.
Det var helt utrolig. Hun fikk til og med betalt.
Hun tok med penger hjem som vi brukte til å forsørge familien.
Familien begynte å like sykling,
selv de som tidligere var negative til det.
Da Miria kom til Sør-Afrika, så vi straks at hun var et talent.
Gjennom Masaka sykkelklubb i det ugandiske sykkelforbundet.
Jeg kommer ofte hit for å hente meg inn.
Jeg pleier å komme hit når jeg føler meg trist.
Jeg bare lytter til naturen. Jeg bare kjenner på stemningen her.
Akkurat nå bare kjenner jeg det. Alt føles bra.
Jeg kjenner ingen stress. Jeg ser på plantene.
På solnedgangen. Hører lyden av kyrne.
Alt er fint.
Jeg heter Jean-Pierre van Zyl og brenner for afrikansk sykkelsport.
Jeg jobber for World Cycling Center i Sveits
med utvikling av sykling i Afrika.
Owen og teamet sa at Miria har et stort talent.
Hun fortjente en plass på treningsleiren i Pearl i Sør-Afrika.
Vi gjorde det før Afrikamesterskapet i Kenya.
Hun ble aldri sliten. Hun var utrolig motivert.
Hun grep muligheten.
Du ser idrettsutøvere som får en slags åpenbaring.
"Wow, det er her jeg hører til.
Jeg blir stadig bedre. Jeg vil lære mer."
Som en svamp. De suger til seg lærdom.
Jeg vil at de skal få se hva jeg har fått til.
De kommer med barna sine for å sykle og lar seg inspirere av meg.
Det gir meg motivasjon til å fortsette.
Det får meg til å reflektere.
"De må se meg, så vil de også begynne å sykle."
Målet for i år er å delta i verdensmesterskapet.
MASAKA SYKKELKLUBB
Første sørafrikaner passerer målstreken nå etter et langt løp.
Moolman Pasio fra SD Worx går til angrep...
Dette er Ashleigh Moolman Pasio...
Sykkelrytteren Ashleigh Moolman Pasio
har stukket av med den gjeveste prisen.
I lang tid har Moolman Pasio vært det eneste ansiktet utad
internasjonalt innen afrikansk kvinnesykling.
...Pasio er fortsatt et fremragende forbilde for lokal sykkelsport.
Moolman rykker til. Moolman gir alt helt til mål!
Ashleigh Moolman Pasio blir verdensmester.
Jeg er Ashleigh Moolman Pasio. Jeg er fra Sør-Afrika.
Akkurat nå sykler jeg for AG Insurance Soudal World Tour Team.
Jeg pleide å leke i gatene og sykle sammen med vennene mine.
Men da jeg gikk på skolen, var sykling ingen karrierevei.
Det var ikke noe jeg kunne forestille meg.
På den tiden i Sør-Afrika
drev jeg mest med mer tradisjonelle skoleidretter,
som landhockey, friidrett eller tennis.
Jeg begynte på universitetet for å studere kjemiteknikk.
Det var også der jeg møtte mannen min, Carl.
Carl så med én gang potensialet mitt som syklist.
Min lille, nette størrelse kombinert med styrken min
ga meg et fortrinn når det gjaldt kraft i forhold til vekt.
Litt etter litt forsto jeg at sykling var noe jeg hadde talent for
og noe jeg virkelig burde satse på.
Året etter konkurrerte jeg i Europa.
Men jeg fikk ingen lønn da jeg startet i 2010.
Det fantes ikke engang lønn i kvinnesykling.
Den eneste muligheten jeg hadde, var å sykle for et lokalt lag
hele året.
Jeg dro tilbake til Sør-Afrika i den europeiske lavsesongen
for å sykle for det lokale laget som ga meg litt lønn.
Det er umulig å hevde seg i toppen
hvis du ikke konkurrerer i Europa mot verdens beste syklister.
Det var ikke uten utfordringer, sorg og tårer.
Det første året som profesjonell syklist,
brakk jeg kragebeinet tre ganger på ett år.
Det var ikke lett.
Hun måtte kjempe mot mange av de utfordringene
afrikanere enda møter i dag, men hun ga aldri opp.
Ashleigh vil at karrieren hennes skal bety mer enn bare henne.
Hun forstår hva det hun oppnår betyr
kan ha en helt spesiell betydning for andre.
Etter 15 år med verdensmesterskap,
er dette kanskje din siste mulighet til å bli verdensmester.
-Du bør ha troen på deg selv. -Jeg har mye selvtillit.
Jeg har forberedt meg, og formen er på plass.
Løypa passer meg bra.
Jeg har syklet løypa selv. Jeg vet hva som venter i Rwanda.
Det er energien fra Afrika, og det gir så mye positivt.
Men jeg må også passe på å ikke falle tilbake
til en situasjon der jeg legger et stort press på meg selv.
Da presterer jeg ikke så bra.
Ja, det er min siste sjanse til å bli verdensmester.
Men jeg må ut der og ha det gøy og virkelig nyte løpet.
Vi har sett deg prestere i Afrika.
Det er det som gir resultater i det lange løp.
Jeg elsker Afrika og energien til folkene her.
Jeg gleder meg enormt til å være der og sykle foran afrikanske tilskuere.
Det blir så fett.
-La oss dra dit og gi alt vi har. -Ja.
Jeg gleder meg.
Å bli verdensmester eller olympisk mester
er virkelig utfordrende når du kommer fra land utenfor Europa.
Jeg var nær ved å gi opp drømmen om å bli verdensmester.
Og jeg er blant de beste i verden.
Jeg tror VM i Rwanda
blir et veiskille for afrikansk sykkelsport.
Men dette er bare begynnelsen.
Fordi dette blir arrangementet
som virkelig viser verden hva afrikansk sykling handler om.
Verdensmesterskapet i Rwanda er spennende.
Trenger vi flere ritt i Afrika,
eller burde vi få flere afrikanere med i rittene i Europa?
Vi har ofte stilt oss spørsmålet. Der er han!
Klarer han det?
Hun forsvarer regnbuetrøyen på ypperste vis. Perfeksjon!
Favoritten Eddy Merckx vinner med bare en halv sykkellengde.
Merckx er verdensmester.
Tadej Pogačar og regnbuetrøyen, en perfekt match.
Jeg heter David Lappartient, president i UCI,
Union Cycliste Internationale.
UCI ble grunnlagt i april 1900.
VM i landeveissykling så dagens lys i 1921.
Dette er et spesielt ritt.
Når du har regnbuetrøyen, har du noe helt unikt.
Vi er den eneste sporten med egen mesterskapstrøye.
Regnbuetrøyen er sportens aller høyeste utmerkelse.
Det er den ene trøya alle kjenner igjen.
Alle drømmer om å bære regnbuetrøyen.
Å få bære regnbuetrøya er enhver rytters drøm.
Alle toppsyklister drømmer om å bære den.
Det er det som gjør mesterskapet unikt.
Og de får ikke bruke ørepropper.
Du må kjenne løpet på kroppen.
Det er etter nasjon. Det er det eneste rittet i året.
Det er en bane.
Vi må finne og hylle verdens beste syklist.
Dette er verdensmesterskapet.
Men vi har aldri vært i Afrika før.
Vi vil ha flest mulig afrikanske land med på å utvikle sykkelsporten,
så sykling blir en av de mest populære idrettene på kontinentet.
Og ja, vi må også arrangere dette her
for å vise verden hva afrikansk sykling har å by på.
De vil få oppleve engasjementet der for sykling.
Jeg er Chris Froome, fire ganger vinner av Tour de France.
Jeg er født i Kenya, i Øst-Afrika.
Jeg mener vi trenger flere ritt på det afrikanske kontinentet,
slik som Tour of Rwanda.
Dette er sannsynligvis den største muligheten for afrikanske syklister
til å måle krefter mot europeere.
Rwanda spiller hovedrollen.
De har det største rittet, Tour of Rwanda.
Rwanda skal være vert for VM.
Mitt navn er Nelly Mukazayire. Jeg er idrettsminister.
Vi begynte i det små.
Tour du Rwanda ble oppgradert til kategori 2.1.
Det var bra, men også krevende.
Dette er en helt spesiell dag for oss.
Denne utgaven av Tour du Rwanda blir noe helt utenom det vanlige.
Fordi det vil gi en enda større betydning
når vi forbereder oss til UCIs VM i 2025.
Jeg har skrevet en tale, men jeg holder meg ikke til den.
Jeg vil snakke rett fra hjertet.
For i dag er en stor dag for UCI.
Etter 125 år skal vi feire vårt 125-årsjubileum
den 14. april i år.
Så for å feire jubileet vårt, valgte vi å komme hit til Rwanda.
Jeg husker første gang jeg møtte president Kagame.
Det gjaldt søknaden om å få arrangere VM i landeveissykling i 2025.
Presidenten var tydelig.
Han ønsket å sette sitt preg og ta imot arrangementet.
For dette er en sykkelnasjon. Men han ville etterlate et varig avtrykk.
Afrika fortjener å arrangere mesterskapet.
Det vil også være et springbrett for Afrika til å vise seg frem
som en seriøs utfordrer i store ritt som Tour du Rwanda.
Å arrangere Tour du Rwanda
er svært verdifullt for enhver organisasjon i verden
for å få innsikt i og forstå kravene til mesterskapet i september.
Kigali har i mange år vist at de kan holde begivenheter i verdensklasse.
Det betyr ikke at mesterskapet vil gå helt uten utfordringer.
Det blir noen utfordringer.
Det vil være utfordringer sammenlignet med et utviklet land,
slik som Sveits eller Australia, som har arrangert VM.
Sykkelsporten har helt klart sine røtter i Europa.
Mer spesifikt i Belgia, Frankrike, Italia, Nederland og Spania.
Det er nok for lite mangfold, men vi jobber med å endre det.
Sykkelsporten i Afrika har sine røtter i kolonitiden.
Eritrea er kanskje landet i Afrika som brenner mest for sykling.
De ble kolonisert av Italia.
Sør-Afrikas sykkelhistorie begynte tidlig.
Syklingen var segregert under apartheid,
og kom hit med britisk og nederlandsk kolonialisme.
Så hadde du land som Marokko og Algerie.
De har en rik sykkeltradisjon takket være sin forbindelse til Frankrike.
Sykling ble ikke sett på som en sport der. Det var et framkomstmiddel.
Et land som Sør-Afrika
ligger langt foran mange av de andre landene.
Det er en ordentlig sport som folk driver med.
I andre deler av Afrika
kan man ha bare ett eller to arrangementer i året.
Det har vært en utrolig reise, drevet av kjærlighet.
Den gangen fantes det bare 14 nasjonale forbund.
I dag er vi oppe i 54.
La oss være ærlige. Dette skjedde ikke i fjor.
Det skjedde ikke året før heller.
Vi har kommet dit vi er i dag
takket være dem som gikk foran og det de har gjort.
Når man setter ting i perspektiv, er landet vårt bare 30 år gammelt,
etter folkemordet på tutsiene.
Vi måtte gå en vei for å bygge nasjonen.
Rwandas sykkelhistorie er en av Afrikas mest inspirerende historier.
Den er født ut av traumer og motstandskraft,
og viser idrettens evne til å forandre liv.
VELKOMMEN TIL SYKLISTENES HJEM
Jeg heter Jamie Bissel, og jeg flyttet til Rwanda i oktober 2013
for å jobbe som mekaniker for landslaget.
Jeg tror det hele startet med Tom Ritchey.
Tom Ritchey startet Coffee Bike-prosjektet.
Han hadde sett alt. Det eksisterte en sykkelkultur.
De brukte sykler til å frakte poteter og gulrøtter.
Eldre brukte sykkelen som et redskap.
Han så seg omkring og sa: "Her er det potensial."
Så i 2007 kom Jonathan Boyer og endret prosjektet
fra å være Rwandan Coffee Bike Project til å bli Team Rwanda.
Jeg kom inn mot slutten av den perioden.
De kom til landet for å støtte disse unge utøverne
som hadde en lidenskap for sykling og en drøm.
De hadde det de kalte "de fem første".
Jeg heter Uwimana Rafiki Jean de Dieu.
Jeg var syklist før.
Nå jobber jeg som sykkelmekaniker og sykkelturguide.
Jeg er Adrien Niyonshuti.
Jeg kommer fra Rwanda. Jeg er tidligere proffsyklist.
I starten het det "Prosjekt Rwanda".
Etter "Prosjekt Rwanda" ble det "Team Rwanda".
Etter "Team Rwanda" ble det til "Africa Rising".
Mot slutten av 2006 fikk jeg møte Jock Boyer.
Treneren vår, Jonathan Boyer, satt mange på prøve.
Jeg ble veldig overrasket over å være blant topp fem.
Det var da jeg forsto
at jeg kunne bli proff.
Jeg spurte alltid Jock Boyer: "Vil du dra tilbake til USA?"
Jock sa: "Nei, Adrien. Jeg blir her til dere har nådd målet."
Vi gjorde en skikkelig god jobb og satte landet på kartet.
Adrien Niyonshuti er et enestående menneske.
Han mistet seks brødre under folkemordet.
Adrien deltok senere i OL
og syklet på World Tour-nivå, internasjonal syklings høyeste.
Det startet med sykkelsporten i Rwanda og verdensmesterskapet.
At VM i landeveissykling 2025 arrangeres i Kigali, Rwanda
har direkte sammenheng med innsatsen til folk som Jock Boyer
og Kimberly Coats gjorde gjennom Team Rwanda.
Hadde det ikke vært for grunnlaget de la for 20 år siden,
hadde vi ikke vært her nå.
Det er over hundre afrikanske syklister, kvinner og menn,
som konkurrerer på ulike nivåer innen proffsykling.
Biniam Girmay er dagens store forbilde for afrikansk sykkelsport.
ALPENE ITALIA
Girmay holder van der Poel unna,
og skriver historie!
Historieskaperen, eritreeren, Afrikas nye stjerne.
For en fantastisk prestasjon av Biniam Girmay!
Ja, hvis vi skal være ærlige om historien vår,
så var det ikke mange svarte afrikanere som deltok og vant.
Vi var bare med.
Men nå vinner vi også
i World Tour-løp, spesielt i klassikerne, for min del.
Jeg er utrolig stolt fordi det er første gang
at svarte afrikanere vinner Grand Tours og klassikere.
Jeg håper at det jeg har fått til så langt
kan inspirere svarte afrikanere og gjøre at det blir flere av oss.
Nå håper jeg å kunne være et forbilde for kommende syklister.
For jeg er overbevist om at fremtiden for afrikansk sykkelsport er lys,
og alle heier på det
av hele sitt hjerte.
Jeg tror det jeg har oppnådd,
eller det jeg har fått til til nå,
vil ha stor betydning.
Jeg vil bli den neste Biniam, for han er den typen person
som alle i Afrika ser opp til nå.
Han er guttenes store forbilde.
Jeg vil være jentenes Biniam.
Biniam ligger perfekt an til å kjempe om etappeseieren.
Thijssen er klar.
Oliver Naesen setter opp spurten for Decathlon-laget.
Jakobsen er med der. Se på Jasper Stuyven som setter fart.
Girmay er der. Mads Pedersen ligger rett bak.
Der skjer det, midt i feltet. Mads Pedersen, Pedersen, Girmay.
Biniam Girmay
vinner sin aller første Tour de France-etappe for Eritrea!
Alle eritreere og afrikanere har grunn til å være stolte.
Nå er vi virkelig en del av de store rittene,
og vi har tatt mange seire.
Nå er det vår tur, nå er det vår tid.
Girmay vinner tre etapper og den grønne trøyen, utrolig,
med tanke på det aller første VM på landevei,
som skal holdes i Rwanda i september.
Nå har vi jo kommet mye lenger,
"Kanskje sykkelsporten vil finne sammen med Afrika?"
Vi har en unik mester.
Jeg mener Biniam fører arven videre.
Han gir unge afrikanere muligheten til å drømme stort,
og tro at det er mulig å vinne en trøye
og stå på pallen i Tour de France.
-Miria, det er JP. -Så fint å høre fra deg, trener. Hei.
Har du et minutt? Jeg har gode nyheter.
Ja, jeg har et minutt.
Miria, etter treningsleiren i Sør-Afrika,
engasjementet ditt, innsatsen du la ned,
og hvor disiplinert du har vært,
spesielt etter mesterskapet i Kenya,
Afrikamesterskapet...
På grunn av innsatsen har vi valgt å ta deg ut
til UCIs treningsleir i Afrika 2025.
Vi skal til Kigali og til Bretagne i Frankrike
for å forberede oss til VM i Kigali.
Wow. Dette er de beste nyhetene jeg noen gang har fått.
Jeg føler for å gråte akkurat nå.
Jeg vet ikke om denne følelsen er virkelig,
om jeg skal være trist eller glad. Hadde aldri trodd dette skulle skje.
-En drøm som går i oppfyllelse. -D rømmer kan gå i oppfyllelse.
Det er mange barrierer for afrikanske syklister
for å nå elitenivå.
En åpenbar er visumet, som begrenser hvor du kan dra,
avhengig av hvilke muligheter du har.
For min del, sammenlignet med andre syklister i Uganda,
sliter de med å få visum.
Men nå har jeg fått visumet mitt, selv om det kom for sent.
Men jeg klarte å få det.
Men for andre ryttere tar det tre til fire måneder.
Jeg ber om at du får en trygg reise.
Jeg tror de begynner å forstå hvor mye sykling betyr i Afrika.
Kanskje sykling virkelig vil blomstre i Afrika om to år.
Dette er et stort steg i livet.
Dette er et veldig viktig steg.
Jeg tror enhver syklist drømmer om å være i Frankrike.
Jeg skal lære, og etterpå vil jeg ta kunnskapen til hjemlandet.
Den største forskjellen mellom å trene og bli klar til konkurranse
og det å konkurrere i Europa, er at sykling er en del av kulturen her.
Det er mye tryggere her.
Det betyr at du som kvinne,
har friheten til å trene eller utøve yrket ditt.
Sykling forandret livet mitt.
Det ga meg virkelig mer selvtillit som kvinne.
Men å reise til Europa ble virkelig inngangsbilletten til frihet.
Det er en ganske stor overgang.
Du forlater hjemlandet, kontinentet og familien din.
Jeg var ingen, selv om jeg var Sør-Afrikas beste syklist,
den beste i hele Afrika på den tiden.
Jeg måtte bane min egen vei.
Den gangen handlet det om å ikke være redd.
Det betydde å ta sjanser.
I mange år bar jeg fanen,
og var et forbilde for Sør-Afrika og hele det afrikanske kontinentet.
Nå er Kim på laget.
KIM LE COURT PROFFSYKLIST - MAURITIUS
Teameieren og sjefen i AG Insurance ringte meg og sa:
"Spør Ashleigh hva hun mener.
Hvis hun mener Kim er verdt å satse på,
da får hun plass på laget."
Jeg sa: "Ja, Kim har teft for å konkurrere."
Jeg vet at det jeg har oppnådd gjennom årene
har gjort det mulig for Kim å være der hun er i dag
og å kunne oppfylle drømmen sin.
PRØVEARRANGEMENT FOR VM
De har ikke engang råd til flybilletter.
Det er et lag som kunne deltatt i Étoile de Bessèges.
De har ikke råd.
Med slike lag, bra sykler og godt utstyr,
da er alt mulig.
Forskjellen handler om penger. Sykling er som Formel 1.
Skal du få til noe i Formel 1, må du ha penger.
Sykling er akkurat det samme.
Vi kan ikke forstå det, for livet er så lett for oss.
Vi tar det som en selvfølge.
For meg er utstyret det viktigste. Sykling er ikke perfekt.
Men det gjør en grei nok jobb. Sykling er dyrt.
Du trenger mer enn bare sko og et par enkle ting.
En toppmodell Tour de France-sykkel koster 15 000 euro.
Det er dyrt for alle å komme inn i sporten.
Om du er afrikaner, europeer eller amerikaner spiller ingen rolle.
Bremseskiven røk, men... Nei, det var girskifteren.
Ja, ok. Men jeg visste ikke at du hadde ødelagt bakgiret ditt.
Da skulle jeg ha tatt med et. Dette fikser vi.
-Jeg går og spør Sean om... -...om jeg kan låne et.
Ja. Hvis han har et i landet som du kan låne, så går det.
-Vi kjøpte tre ekstra håndtak. -Supert.
Jeg sender en melding til Sean. Han sover nok nå.
Jeg sjekker med ham om han har noen deler.
Vi skal se om vi får tak i en reserve.
Deler er veldig viktige. De ryker. Det er helt normalt.
Selv lagene i Europa har problemer med å skaffe sponsorer
og få det de trenger. Det er en konstant kamp.
Vi må få dette ut til dem som trenger å høre det.
I 15 år har jeg hørt:
"Ja, men vi har jo kjøpt nye sykler."
"Men har du kjøpt deler? Vi trenger deler."
I Rwanda er det vanskelig å få tak i Shimano-deler, SRAM og hjul.
Vi pratet med Jonathan, og han hadde ødelagt bakgiret sitt.
Hvis vi er heldige, får han et om et par måneder.
Det ville vært raskt. Et par måneder?
Tenk om vi hadde sagt det til en i Tyskland eller Frankrike?
De går til sykkelbutikken og kjøper det. Lett.
MASAKA SYKKELKLUBB
-Skal du sykle Tour de France? -Ja.
-Kommer du også til å vinne? -Ja.
Men du, hva er det du tygger på?
Gi meg noen mangoer, da.
Jeg er Miiro Michael, grunnlegger og styreleder i Masaka sykkelklubb.
Masaka sykkelklubb ble grunnlagt i Masaka by i sentrale Uganda.
For seks år siden startet klubben et utviklingsprogram for syklister.
Vi pleide å arrangere Black Mamba-løp hver helg, bare for moro skyld.
Så utviklet vi oss, og vi så at vi måtte satse på en ny generasjon
av unge, lovende syklister.
Så vi startet programmet for seks år siden.
For øyeblikket har vi 50 unge syklister som starter fra bunnen.
Lokalsamfunnet har bidratt, ikke bare med sykling,
men også ved å forandre unge mennesker i nærmiljøet.
Takk for alt og for all tiden dere har gitt meg
til å kunne dele noe av det jeg har lært og opplevd sammen med dere.
Det jeg vil at dere skal vite...
er at dere er gutter og vi er jenter. Derfor trenger vi støtte fra dere.
Dere er de som inspirerer oss.
Men hvis dere vender oss ryggen, kommer vi til å slutte med sporten.
Kanskje jeg er litt bortskjemt.
De mener at moren min lot meg gjøre som jeg ville.
Hun ga meg masse frihet. Hun lot meg begynne å sykle.
De sier at moren din er dum. Og jeg hater det. Jeg hater det.
Sykling blir fortsatt i stor grad sett på som en mannsidrett
i mange miljøer.
Kvinner kan oppleve trakassering, skam og begrensninger,
ofte pålagt av familiene deres i hjemmet.
Det fører til at mange jenter slutter.
Det finnes heller ingen klare veier for menn.
Men kvinner får ofte mindre premier,
og det er uklart hvordan de kan livnære seg på denne sporten.
Som klubb har vi gjort vårt beste for å jevne ut kjønnensforskjellene.
La meg gi dere et eksempel.
En mor kommer med datteren sin, som er 14 år, og sier:
"Jeg vil at datteren min skal meldes inn og få bli med i klubben deres."
Jeg sa: "Hvorfor?"
"Jeg har sett gutter konkurrere, og datteren min kan slå dem."
Miria begynte da hun var 14 år gammel. Nå er hun 18.
Fire år etter skjer det utrolige ting.
Miria var den første ugandiske kvinnen
til å representere Uganda i Afrikamesterskapet.
Gjett hva? Hun kom på pallen.
Hun har vært i Rwanda, Burundi og Kenya.
Miria blir bedre for hver dag som går.
Gir du en jente en mulighet i livet, kan alt forandre seg.
Plattformer som Zwift og andre treningsapper
har blitt et trygt og godt sted for kvinner å sykle og trene.
Det er også bra for å se talenter. Men det har sine begrensninger.
Det kan ikke erstatte sykling på landeveien,
og toppnivået i sykling er fortsatt i Europa.
Det er også et kultursjokk å komme til Europa for første gang,
særlig hvis du skal bo der over lengre tid.
Utøvere må håndtere hjemlengsel,
det å ikke se familien sin
og drive med en idrett som allerede er beinhard i seg selv.
Jeg gleder meg til treningsleiren i Europa.
Først og fremst gleder jeg meg veldig.
Dette blir første gang for meg. Jeg skal konkurrere med proffene.
Jeg får nye venner blant de andre syklistene, og får vist meg fram.
Jeg forlater familien min. Men jeg følger drømmen min.
Når jeg får det til, blir de stolte av meg.
For det første... Jeg gleder meg veldig til å bli en del av et lag
og til å ta til meg all treningen de gir meg,
så jeg kan prestere på mitt beste i verdensmesterskapet.
LA FLÈCHE WALLONNE UCI WORLD TOUR FOR KVINNER
På de siste hundre meterne er det kamp i teten.
Bak dem gir Moolman Pasio alt hun har.
Det ser ut til at pallplassen glipper for henne i år.
Jeg har brukket ryggen.
Med nye, lovende talenter på vei opp,
nådde jeg ingen av målene mine i fjor.
Det har vært en veldig tøff periode.
I fjor fikk jeg en alvorlig skade. Jeg brakk ryggen.
Det har vært tøft å komme tilbake.
Jeg har hatt kampvilje og viljestyrke.
Men det har vært mange utfordringer underveis.
Liège-Bastogne-Liège var et utrolig frustrerende løp for meg
og en stor skuffelse.
Men samtidig var det en historisk begivenhet
og en fantastisk prestasjon av lagkameraten min Kim og laget vårt.
Vi var godt forberedt og hadde en plan for løpet.
Jeg var en viktig del av planen.
Plutselig... glipper det bare ut av hendene dine.
Jeg måtte bryte løpet, fordi jeg holdt på å bli syk.
Det var ingen vits i å fortsette.
Jeg følte jeg hadde sviktet laget.
Så gikk jeg inn i bussen og la merke til at Kim
ikke var med i tetfeltet. Og jeg kjente hvor tungt det føltes.
Men så snudde alt, helt ut av det blå.
Kim Le Court leverer varene.
Sprinten er i gang, 200 meter igjen.
Kim Le Court, midt i banen.
Kim Le Court og Puck Pieterse.
Det står mellom disse to.
Kim Le Court vinner!
Kim Le Court retter seg opp og jubler for AG Insurance Soudal!
Den første afrikaneren som noen gang har vunnet et monument.
Det har vært en berg-og-dal-bane,
på grunn av utfordringene jeg har hatt etter skaden min.
Jeg satte Ardennerklassikerne som mitt første store mål.
Jeg måtte finne balansen i meg selv
mellom å være skuffet, frustrert og litt sint på meg selv,
men samtidig være veldig glad på vegne av Kim og laget.
I Kenya og Etiopia kan du delta i maraton.
Men i sykling blir du ikke mester bare ved å trene.
I andre idretter går det an.
I landeveissykling må du konkurrere. Du må delta i ritt.
Du må lære å plassere deg i et felt,
hvordan du ligger i le for vinden.
For å få det til, må du reise til Europa.
For det er her de fleste rittene går.
Det er her du lærer.
Afrikanske syklister må dra til Europa.
Ellers er det vanskeligere. Vi har restriksjoner og lignende.
David Lappartient hadde en visjon om å samle et lag fra Afrika,
som vi har kalt Afrika 2025-laget.
Det er slik man skaper muligheter.
Du tar dem med til Bretagne og lar dem delta i lokale klubbritt.
Det fine med det franske systemet,
er at de har mange ulike nivåer,
og når du har vist hva du kan på det første nivået,
kan du rykke opp til neste.
Det er nettopp dette vi trenger.
Grasrota er helt avgjørende for utviklingen av afrikanske utøvere.
Jeg er sikker på at et sted i Afrika finnes den neste Chris Froome,
den neste Biniam Girmay eller Ashleigh Moolman Pasio.
De er der ute og venter på å bli oppdaget.
Det finnes en Tour de France-vinner et sted i Afrika.
Men for å komme dit, trenger man initiativ fra grasrota.
Du må starte med 10 000 utøvere,
hvor 1 000 av dem har talent,
og kanskje 100 når proffnivå,
og ti kan bli blant de beste i verden.
PRØVEARRANGEMENT FOR VERDENSMESTERSKAP
Om ti år,
bør det være to eller tre afrikanske ryttere i Tour de France.
Men en kulturell innsats må til.
De er flotte ryttere, men mangler internasjonal erfaring.
Toppidrett blir stadig mindre preget av sunne verdier.
Og jeg mener at afrikansk sykkelsport trenger ydmykhet og støtte.
Dette er spennende. Vi gjør noe som virkelig betyr noe.
BRETAGNE FRANKRIKE
Jeg ble overrasket da jeg fikk visumet mitt.
Hvordan fikk jeg dette visumet? Det tok bare to uker.
Jeg fikk visumet fordi de sa at hvis jeg ikke søkte i tide...
Mars? I februar?
Nei, i mars. Det var i mars.
Neste mulighet ville ikke vært før i august.
Jeg tenkte: "Du kan ikke bli syklist hvis du ikke drar til Frankrike.
Du kan ikke sykle. Bare gi opp. Får du ikke visum, er det bare å slutte."
Selv mamma sa: "Hvis du ikke får visum, må du gi opp."
For når du kommer til Frankrike,
finner du ut hvor du står i sykkelsporten.
Hvor langt har jeg kommet i forhold til europeiske jenter?
Ferdighetene mine, treningen min? Hvor står jeg?
Europa er jo det beste stedet for sykling
og idrett generelt. Det er det beste.
Den største utfordringen med å være i Europa er været.
Veiene er smale, og det er høyrekjøring,
maten, språket.
Det var de største utfordringene jeg møtte.
-Vi tar bilen! -Ja.
Det er ikke noe problem. Det handler om plasseringen i feltet.
Hvis du ikke er vant til å ligge i et felt med 20 syklister,
er et felt med 50-100 noe helt annet.
Sprinten varer i 20 sekunder.
-Og så slapp av i 40 sekunder. -Når jeg ser. Ikke...
-Sprint? -Ikke sprint. Og ikke 20 sekunder.
Hvorfor det? Det er vel bare noe vi tror.
Det ligger ikke inne på Garmin.
-Vi har ikke hatt to treningsdager. -Vi har kjempet.
Du må ta en skikkelig spurt. Greit, Miria?
-Ja. -God spurt.
Sprintposisjonen, det sa jeg i går.
Jeg brukte det i dag.
Noen av jentene kom hit for to uker siden.
Jeg kom to uker etter de andre.
Så jeg tenkte: "Jeg er for sen. Jeg rekker ikke å ta igjen jentene."
Men nå har jeg god selvtillit.
I begynnelsen var jeg litt redd.
-Hvorfor det? -Jeg visste ikke hva som ventet meg.
Nye folk, nytt språk, ny mat,
ny søvn, ny verden, ny hverdag, nytt vær, alt.
Dere snakker arabisk. Jeg klarer ikke å snakke med dere.
Jeg savner språket mitt. Hvordan kommer folk til å se på meg?
Som svart person i Europa? Hvordan kommer det til å bli?
Redd? Jeg er redd for absolutt alt.
-Mest menneskene. -Jeg er også redd.
Dette er første gang jeg drar så langt hjemmefra.
Jeg skal være borte lenge, og det gjør meg litt redd.
Men jeg har kost meg og blitt vant til det.
Målet mitt er ikke å vinne VM.
Det er ikke noe jeg tenker på. Jeg bare...
-Komme i mål. -Ja.
Å komme i mål i verdensmesterskapet.
Når jeg kommer i mål, har jeg oppnådd det jeg ville. Da er alt bra.
Og kanskje...
Jeg kommer nærmere drømmene mine,
fordi Biniam Girmay startet i UCI.
Nei, han startet på et lokalt lag, så UCI, nå proff, nå vinner han faktisk.
Store nyheter i sykkelsporten.
Den sørafrikanske stjernen Ashleigh Moolman Pasio
kan gå glipp av sin siste Tour de France Femmes.
Til tross for en målbevisst kamp tilbake fra skade
og etter å ha båret den grønne trøya i 2023,
tyder rapporter på at AG Insurance Soudal kan utelate henne fra laget.
HEIA ASH
Jeg får ikke kjøre Tour de France.
Det er knusende.
For dette handler om så mye mer enn bare et sykkelritt.
Det er en del av alt jeg har kjempet for gjennom hele karrieren min.
Jeg viser tydelig at jeg står opp for lagets verdier
og det kollektive og for å bygge laget.
Men jeg blir satt på sidelinjen.
Rwanda er min siste mulighet til å bli verdensmester.
Alle årene med hardt arbeid og alle utfordringene jeg har overvunnet
har tent en enorm glød i meg.
Det skal mye til for å stoppe meg
fra å nå målet jeg har satt meg.
Denne gangen gir jeg alt. Hvis jeg må gjøre det alene,
skal jeg gjøre alt for å klare det på egen hånd
og for å vinne regnbuetrøya for Sør-Afrika og hele Afrika.
RITTSDAG BRETAGNE, FRANKRIKE
UCI TRENINGSLEIR
Jeg skal bruke alt jeg har lært i hvert eneste løp.
Jeg skal samle det og sette det ut i praksis.
Jeg håper å prestere bedre, for jeg føler meg sterk.
Nå er jeg lett. Jeg er mer offensiv.
Ta det med ro de første sju rundene, ok?
Følg med på hva som skjer.
Følg med på hvordan de andre oppfører seg.
Etter sju runder begynner du å presse litt.
Ikke hele tiden, ok? Spar kreftene til finalen, ok?
Vær alltid rolig. Ikke legg deg i tet med én gang.
Ikke ligg fremst hele tiden.
Starten går!
UCI har spilt en nøkkelrolle og satt Afrika høyt på agendaen
hva gjelder å gjøre sykkelsporten mer global, initiativene må videreføres.
Vi kjemper fortsatt for å få stille til start,
ikke bare for å vinne.
Du må begynne med et stort grunnlag på grasrotnivå.
Jo større rekrutteringsbasen er,
desto større sjanse for å få fram toppidrettsutøvere.
Heia, jenter! Kom igjen! Heia, jenter!
La oss snakke om hva vi vil oppnå.
Verdensmesterskapet i Afrika, i Rwanda.
Jeg tror dette er en fantastisk mulighet til å dra nytte av kaoset
og den ubehagelige situasjonen for europeerne, ikke sant?
-Å gjøre det til en mulighet. -Ja.
Og ingen vet hva som venter oss.
Vi har gjort litt forarbeid.
Det er så mye som kan påvirke.
-Særlig maten en stor utfordring. -Ja, absolutt.
Først og fremst må du ha disiplin.
Det å komme fra og vokse opp i Sør-Afrika,
gjør at du tåler mer enn de fleste.
Forhåpentligvis. Stemningen og opplevelsen er annerledes i Afrika.
I Europa er europeerne tettere på familien og hjemmet sitt.
Det har enorm betydning for ritt og prestasjoner.
Men det å være i Afrika, hjemme hos deg,
der du har vokst opp, betyr så mye mer.
Samarbeid blir spennende. Det blir ikke lett.
For det finnes ikke mange steder hvor man virkelig kan få organisert noe.
Noen partier... Her er en lang, rett strekning.
Du må nok sørge for mat til deg selv i matsonen.
Ja. Men den er jo ikke så lang
at de faktisk kan bygge opp skikkelig fart.
Akkurat idet de får opp farten for å ta deg igjen, er du i neste sving.
Ja.
Hvis det finnes en løype som passer bedre for individuelle ryttere,
så mener jeg at dette er den.
Det er usikkert om Biniam deltar
under VM i Kigali.
Den kuperte løypa passer ikke den eritreiske spurteren,
men millioner i hele Afrika håper å få se sin stjernerytter konkurrere...
Biniams prestasjoner har vært helt enestående.
Det er utrolig vanskelig å komme dit han er i dag
og bryte gjennom enda flere barrierer
enn mange av de andre rytterne i feltet
som han konkurrerer mot. Han er ikke ferdig.
Jeg tror han har mange gode år foran seg.
Han kan bli verdensmester, men trolig ikke her.
Han er ikke den beste klatreren, men kanskje i Montreal 2026.
La oss se. Jeg skulle ønske han ble den første afrikaneren
som vinner UCI-verdensmesterskapet.
Disse VM-ene passer kanskje ikke for ham, men sånn er det.
Han er ansiktet til afrikansk sykling. Han må stille opp.
Han må innse at dette øyeblikket handler om mer enn bare ham.
UCI Cycling Center-laget
i tet med startnummer 24, Miria Nantume.
Etappen avsluttes med en spurt!
Slått i spurten av nummer 21...
Hvorfor angrep du ikke? Alle er slitne!
Jeg var sliten.
Jeg har sagt det tre ganger: "Miria, kom igjen!"
Da jeg angrep i bakken og kom tilbake igjen, sa jeg:
"Miria, kom igjen! Gi alt, alle er slitne!"
Du skjønner ikke hva jeg mener.
Alle ønsket at jeg skulle vinne!
Hva kjenner du på etter løpet? Hvordan har du det?
Jeg er litt skuffet over meg selv, og laget føler det samme.
Men jeg er fornøyd med resultatene. Dette er første gang jeg er i Europa.
Jeg vant ikke, men jeg var med i bruddet.
Det er helt utrolig,
for meg er dette et stort steg, og det har jeg grunn til å feire.
Når VM starter, er jeg kanskje blitt enda bedre.
VERDENSMESTERSKAPENE
Verdensmesterskapet holdes i Afrika.
Landeveis-VM er i gang i Kigali, Rwanda.
Rwanda står i sentrum som det første afrikanske landet
som arrangerer VM i landeveissykling.
Jeg sliter så mye med magen min.
Jeg fikk tatt noen tester og det var raffinert sukker og meieriprodukter.
Og de mente gjær den gangen, ikke gluten.
Jeg er i Kigali og føler endelig at jeg er meg selv igjen.
Jeg er sterk, jeg er klar. Jeg er i toppform.
Det føles som om sesongen min egentlig aldri kom i gang.
Det har virkelig vært et tøft år. Så når...
Tidlig på året
slet jeg med prestasjonene på grunn av ryggskaden min.
Jeg brakk T10-virvelen året før.
Treningen og forberedelsene gikk fint.
Jeg startet med håp om å finne tilbake til meg selv.
Men løpet mitt ble en skuffelse.
Jeg følte meg ikke som meg selv.
Det var utrolig frustrerende og forvirrende.
Etter halvannen til to timer er jeg helt tom.
Så fort jeg har brukt opp all energien
jeg fikk i meg dagen før eller til frokost,
og alt glykogenet er brukt opp,
får ikke kroppen min brukt energien jeg inntar mens jeg sykler.
Blodsukkeret mitt var alltid veldig høyt.
Dette pågikk hele dagen.
Skål, folkens. Vi sees senere.
Til slutt fant vi ut av det ved hjelp av noen blodprøver,
at jeg hadde insulinresistens.
Vi klarte å finne en behandling som hjalp meg med insulinfølsomheten.
Da jeg begynte å ta dette
kunne jeg se en umiddelbar forbedring i blodsukkernivået mitt.
Endringen var helt utrolig.
Jeg følte meg forandret. Jeg kjente meg mindre engstelig.
Det var helt utrolig. Jeg følte meg som et nytt menneske.
VM
Jeg er tilbake fra Europa.
Jeg er i Afrika, der verdensmesterskapet skal arrangeres.
Jeg er utrolig glad og stolt
over muligheten vi afrikanere har fått.
Det største arrangementet blir holdt på vårt eget kontinent.
Jeg tror Afrika kommer til å dominere her.
Nå er det vår tur til å skinne, så la oss gi alt vi har.
Vi vet jo at europeerne har vært bedre enn oss hittil.
Men siden det skjer på hjemmebane, la oss ta det til oss.
La oss gi alt vi har.
Jeg begynte å satse på sykling i fjor.
Jeg hadde aldri trodd jeg skulle delta i VM så tidlig.
Jeg så kanskje for meg at jeg skulle delta om to år.
Fordi jeg nettopp har begynt å satse.
Fra å akkurat ha begynt med dette til å stå på startstreken i VM,
det er som å gå fra ingenting til alt.
Den vanskeligste delen var å sykle i det store feltet.
For i Uganda er vi bare sju til ti jenter.
Det er lite.
Men i Europa var det 80 jenter. Det var tøft, men nå trives jeg med det.
Jadilla! Jadilla, hjelp meg.
Nå ser jeg klart hvor jeg vil.
Alle proffene har gått den samme veien som jeg.
Biniam Girmay begynte på et lokalt lag.
Profflag... Nei, først et lokalt lag, så UCI, og nå proffkontrakt.
Mot alle odds,
vil Biniam Girmay fra Eritrea stille
i VM i Kigali.
Han kommer dit etter å ha tvilt på om den tøffe løypa ville passe ham.
Han bærer både sine egne ambisjoner og et helt kontinents håp.
VM I LANDEVEISSYKLING
ANKOMSTER
Jeg var litt usikker i starten av sesongen.
Det er en ære og glede å være i Rwanda.
Det er et av landene som virkelig brenner for sporten.
Jeg stiller aldri til start i Liège-Bastogne-Liège.
Ikke engang Lombardia er så tøft.
Jeg vil ikke dra dit bare for å stille til start og så bryte løpet.
Det føles ille.
Det er første gang det arrangeres her i Afrika.
Det er stort for oss og afrikanske ryttere.
Denne løypa er mye tøffere for afrikanske syklister.
Det hadde vært bedre om afrikanske syklister fikk flere muligheter.
Jeg liker alltid å oppnå gode resultater eller gjøre mitt beste.
Men som jeg sa, jeg er alltid stolt over å ta på meg landslagstrøya
og representere landet mitt.
Landslaget ba meg stille opp for å hjelpe laget.
Og det ansvaret tar jeg på meg fullt ut.
Så jeg er her for å støtte laget mitt.
Har de andre gutta vært på pressekonferansen?
Pogi stilte opp. Remco og Kim Le Court også.
-Tror du hun gjør det bra i morgen? -Ja, jeg tror det.
Hun liker ikke når det blir for bratt.
Kanskje... Jeg tror det.
Mur de Kigali er tøff.
Hvis de drar til her, vil halvparten av dem...
Jeg tror de kommer til å tråkke til.
Det hadde vært bra om vi får med en lagkamerat i bruddet.
Kigali! Er dere klare?
La meg se flaggene deres, Kigali!
God morgen. Velkommen til UCI Sykkel-VM 2025
her i Kigali, Rwanda.
Dette er første gang disse mesterskapene arrangeres i Afrika.
Nå står kvinnenes og mennenes elite-landeveisritt for tur.
Vi håper at mesterskapet vil skape en varig arv.
Det er spesielt av flere grunner.
Jeg har båret fanen høyt for Sør-Afrika og hele Afrika i...
Dette er mitt 16. år som profesjonell.
I mange år var jeg den eneste afrikanske rytteren
på toppnivå innen kvinnesykling i Europa.
Det er flott å se at flere syklister følger i mine fotspor.
Syklister som Kim Le Court har båret den gule trøya i touren.
Utviklingen går sakte, men den skjer virkelig, og det er flott.
Det som betyr noe for meg, er...
Jeg håper og drømmer om å oppnå et godt resultat.
Men aller mest vil jeg kunne være stolt av løpet jeg syklet
og kjenne på stolthet når jeg krysser målstreken.
Når vi kommer frem, bør du drikke noe elektrolyttdrikk før vi begynner.
Før vi setter i gang med rittet.
-Fordi det er skikkelig varmt i dag. -Ja, veldig varmt.
Du må være fulladet. Du er klar.
Du må tro på deg selv.
Du har allerede gjort alt du kan...
for å være klar.
Når du konkurrerer...
tenk på alt du har ofret for å komme hit.
Hard trening, tid borte fra familien...
å lide på sykkelen.
Du er ikke alene...
Det var tøft i Frankrike.
Husk alt dette når du står på startstreken.
Bruk det som drivkraft
til å gi alt, uansett hvordan det går.
Jeg har forberedt meg til dette løpet i et helt år.
I dag er mamma...
Mamma skal til klubbhuset.
De kalte sammen hele lokalsamfunnet.
Kom og se. Kom, kom.
-Gjør dem stolte. -Jeg skal gjøre mitt beste.
Først må vi ha det mest nødvendige.
Vi ligger allerede langt bak de europeiske konkurrentene.
Det er tøft å få tak i sykler, de finnes kun i Europa.
De koster 14 000 eller 15 000 euro.
Hvilken familie har råd til dette?
Det er mye tøffere.
Vi trenger ikke å arrangere de største rittene.
Vi trenger bare bedre trenere og bedre kosthold.
Det kan utgjøre en stor forskjell
hvis du gir denne sjansen til de andre afrikanske syklistene.
Dette blir beinhardt. Over 6000 høydemeter skal klatres.
Varmen og luftfuktigheten.
Mur de Kigali er ekstremt tøff.
Det vil bli et svært krevende ritt.
Gi Rwanda en applaus!
Det er alltid litt nerver.
Men det vil bli et historisk øyeblikk for Rwanda og for hele Afrika.
Mennene skal også starte. De teller ned nå.
Noen trodde ikke på oss. "Afrikansk trener for dette laget.
De er ikke gode nok. De må ha en europeisk trener."
Det viktigste er å holde seg rolig og trygg,
og å ta vare på kreftene.
De må ikke åpne for hardt i de første bakkene.
Jeg tror folk kommer til å være litt nervøse.
Her er laget fra Sør-Afrika!
Det er hyggelig her. Jeg har vært her et par dager nå.
Jeg er helt overrasket. De roper navnet mitt uansett hvor jeg går.
Eritrea!
Eritrea, mine venner!
I landet med de tusen åser,
står hundretusener langs veien.
Alt faller på plass.
En krevende løype med varme og høy luftfuktighet.
Der er han, Biniam Girmay.
Han representerer sitt lag, land og kontinent.
Men det store spørsmålet er fortsatt: Hva presterer han i den tøffe løypa?
Dette er Ashleigh Moolman Pasios siste verdensmesterskap.
En siste mulighet til å skrive sitt navn inn i historien.
Miria Nantume, det unge talentet fra Uganda,
måneder med trening, og utallige km på sykkel.
Alt kulminerer i dette øyeblikket. Nå er det sykkelfest for Afrika.
Her kommer Moolman Pasio for Sør-Afrika.
Som Biniam Girmay.
Miria Nantume begynner å slite nå.
Hun gir alt, kjemper for å holde hjulet.
Vi nærmer oss Mur de Kigali.
Dette er Bini, og jeg er redd for at stigningen ble for tøff for Bini.
Denne løypa passet ikke for ham.
Ashleigh Moolman Pasio samler feltet igjen.
Amanda Spratts angrep
har splittet feltet bak henne.
Nå venter Mur de Kigali.
I bunnen er stigningen 15 prosent, og bakken er 400 meter.
Dette er en klassiker midt i hjertet av Afrika.
For en prestasjon.
For et mot fra en mann som har båret et helt kontinents håp.
Løypa er nådeløs og blir for tøff for Miria Nantume i dag.
De tette lukene, eller...
Et hardt slag for sørafrikaneren.
Endte på 29. plass, til tross for det voldsomme brølet fra afrikanske fans.
Jeg fikk så kraftige kramper før den nest siste stigningen.
Jeg visste jeg måtte være med i bruddet.
Bra jobba.
Ja, jeg koste meg. Jeg måtte slippe feltet på andre runde.
Jeg lærer av feilene mine. Neste gang er jeg bedre.
Jeg har lyst til å vinne touren i Burundi neste uke.
Jeg kan ta det igjen neste gang.
Det var ganske tøft. Jeg er helt utslitt. Men det er vel normalt.
Mange måtte bryte på grunn av den ekstremt krevende løypa.
Men jeg er bare glad for å få sykle.
Jeg syklet i det minste 175 kilometer.
Så det er helt greit.
Jeg er stolt av den jeg har blitt.
Mer enn noe resultat, har jeg virkelig vokst som menneske,
fra å ha vært veldig usikker og sjenert til å bli en sterk kvinne.
Ikke bare fysisk, men også mentalt og følelsesmessig.
Jeg vil ha et lag i Europa så jeg kan fortsette karrieren min
som profesjonell syklist.
Jeg har fortsatt en stor drøm. Dette er bare begynnelsen.
Mange unge afrikanske barn ser opp til meg og følger i mine fotspor.
Det har virkelig motivert meg til å satse videre neste sesong.
Sett deg på en sykkel. Det vil åpne nye muligheter. Den gir deg frihet.
Det endrer livet ditt for alltid.