Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Acesta este Campionatul Mondial al Africii.
Va avea impact de la Sud la Nord şi de la Est la Vest.
Campionatul Mondial va avea loc în Rwanda anul acesta.
Este crucial. Ar putea merge în orice direcţie.
Vrem să facem din Campionatul Mondial din Africa
o oportunitate de a concura pentru tricoul curcubeu.
Aş vrea să fiu următorul Biniam, pentru că este genul de om
la care se uită toată lumea acum în Africa.
Cel care face istorie, Biniam Girmay, steaua în ascensiune a Africii.
Faci istorie, faci istorie.
Este pentru Africa, ştii asta, Binnie.
Scopul nu era să aducem plutonul nostru în Africa şi să ne întoarcem,
scopul era să avem acest campionat în Africa, dar pentru Africa.
Şi acum Mur de Kigali.
E o cursă clasică pe piatră, în inima Africii.
Rămâi calm, în siguranţă.
Oamenii se vor putea ruga pentru asta.
Viitorul ciclismului african nu vine, este deja aici.
Va face cunoscută Africa.
CICLISMUL ÎN AFRICA
ASCENSIUNEA CICLISMULUI PROFESIONIST AFRICAN
Bună dimineaţa, Kigali ! Este ora 6:00.
Soarele răsare peste ţara celor o mie de dealuri.
Astăzi este o zi specială.
Se aşteptată ca UCI să anunţe oficial Rwanda
ca gazdă a Campionatelor Mondiale de ciclism pe şosea din 2025.
În primul rând, Campionatele Mondiale vor fi organizate pentru prima oară
în Kigali, în Africa, şi sunt mândru.
2025 va fi anul ciclismului în Africa.
Campionatele de ciclism pe şosea din 2025 vor avea loc în Rwanda.
Toate celelalte continente au găzduit deja Campionatele Mondiale pe şosea,
cu excepţia Africii.
Da, cafea africană, ceai african.
Pune bine apă în sticlă. Nu te duci la club ?
Merg.
O să amesteci cu posho ?
Nu, apa asta e pentru mine, să fac duş.
Îţi face bine ? Să faci duş cu apă fierbinte ?
Da, de ce nu ?
Mă numesc Nantume Miria, sunt din Uganda.
Sunt ciclist la Masaka Cycling Club.
Am început să merg cu bicicleta în 2020.
Motivul pentru care mama m-a dus la ciclism
a fost pentru că eram deja în multe grupuri.
Se temea că voi fi răsfăţată.
Nu-i plăcea acest sport, dar m-a dus ca să-mi ocup timpul,
să nu fiu în grupuri nepotrivite.
Aşa am început să fac ciclism.
Am întrebat-o dacă se poate descurca, fiind fată.
Cei din partea tatălui au refuzat să practice ciclismul,
susţinând că fetele nu merg cu bicicleta.
Dar eu, ca mamă, când am aflat că este pasiunea ei,
i-am permis să meargă şi să-şi încerce norocul.
A fost atât de bună încât, atunci când a mers, chiar a fost plătită.
A început să aducă bani acasă.
Aceşti banii îi folosim pentru a avea grijă de casă.
Miria a venit în Africa de Sud şi am recunoscut-o ca pe un talent
prin intermediul Clubului de Ciclism Masaka
din cadrul Asociaţiei de Ciclism din Uganda.
V-am adus acolo unde vin de obicei să mă refac.
Uneori, când sunt tristă, vin aici şi ascult natura.
Simt vibraţiile naturii. Ca acum, pur şi simplu le simt.
Totul este bine. Nu sunt stresată.
Mă uit doar la plante, la apus,
ascult vocea vacilor. E minunat.
Bună, sunt Jean-Pierre Van Zyl.
Sunt un fan al ciclismului african
şi lucrez pentru Centrul Mondial de Ciclism din Elveţia,
ocupându-mă de dezvoltarea pe continentul african.
Owen şi echipa lui mi-au spus că Miria este foarte talentată,
că merită un loc în cantonamentul din Pearl, Africa de Sud.
Am făcut asta înainte de Campionatele Africane din Kenya.
Nu a obosit. A fost foarte motivată.
A profitat de această oportunitate.
Poţi vedea sportivii care, atunci când au această revelaţie,
sunt surprinşi. "Locul meu e aici".
"Mă perfecţionez. Vreau să învăţ mai multe."
Şi sunt ca un burete. Vor să absoarbă informaţii.
Vreau ca oamenii să mă vadă, să vadă ce am realizat.
Îşi aduc copiii la ciclism şi sunt inspiraţi de mine.
Asta mă motivează să continui.
Când mă gândesc la asta, pur şi simplu continui,
trebuie să mă vadă şi apoi vin la ciclism.
Scopul meu din acest an e să particip la Campionatul Mondial.
Sud-africana se întoarce acasă acum, la sfârşitul unei lungi curse.
Dar Moolman Pasio pentru SD lucrează aici, ceea ce deschide...
Aici, Ashleigh Moolman Pasio se descurcă acum fără probleme...
Ciclista Ashleigh Moolman Pasio a câştigat cu cel mai mare premiu.
Ashleigh Moolman Pasio a fost pentru cea mai lungă perioadă
singura purtătoare de drapel a ciclismului feminin african.
Ashleigh Moolman Pasio continuă să reprezinte
ciclismul local cu distincţie.
Moolman din nou, Moolman merge până la capăt.
Ashleigh Moolman Pasio ia tricoul de campioană mondială.
Numele meu este Ashleigh Moolman Pasio.
Sunt sud-africană şi concurez în prezent
pentru echipa AG Insurance Soudal World Tour.
CATALONIA, SPANIA
Obişnuiam să mă joc cu prietenii mei pe străzi, cu bicicleta.
Dar în timp ce eram la şcoală, ciclismul nu era o carieră,
nici măcar nu era ceva ce mi-aş fi imaginat.
În Africa de Sud, la acea vreme, eram implicată în principal
în sporturi mai tradiţionale,
cum ar fi hocheiul pe iarbă, atletismul, tenisul.
Am mers la universitate să studiez inginerie chimică
şi acolo l-am întâlnit pe soţul meu, Carl.
Din primul moment,
Carl a observat imediat potenţialul meu de ciclistă,
pentru că dintr-odată, statura mea mică şi forţa mea,
se combinau în termen de raport putere-greutate.
Pas cu pas, a devenit foarte clar că ciclismul era un talent
şi ar trebui să-l urmez.
Am venit anul următor să concurez în Europa,
dar fără salariu când am început, adică în 2010.
Salariile nici măcar nu erau în ciclismul feminin.
Singura modalitate prin care puteam reuşi
era să concurez pentru o echipă locală.
Aşadar, să pedalez pe tot parcursul anului.
Când era extrasezonul în Europa,
a trebuit să mă întorc în Africa de Sud,
să concurez pentru echipa locală care îmi plătea un salariu mic.
Este absolut imposibil să ai vreo şansă
la un rezultat de top dacă nu concurezi în Europa
printre cei mai buni ciclişti din lume.
Nu a venit fără provocări, dureri, lacrimi.
În primul an de ciclistă profesionistă,
mi-am rupt clavicula de trei ori în decurs de 12 luni.
Nu i-a fost uşor.
A trebuit să depăşească multe dintre obstacolele
cu care se confruntă încă cicliştii africani,
dar nu a renunţat.
Ashleigh îşi doreşte o carieră care să însemne mai mult decât ea.
Înţelege că ceea ce realizează
poate însemna şi altceva pentru altcineva.
Cred că, după 15 ani de competiţii mondiale,
aceasta ar putea fi ultima ta şansă la un titlu mondial.
Da, şi vreau să spun, ar trebui să te simţi încrezătoare.
Da, am multă încredere. Ştiu că m-am pregătit.
Ştiu că sunt în formă.
Ştiu că traseul este potrivit pentru mine.
Am parcurs şi eu traseul. Ştiu cum e în Rwanda.
Va fi energia Africii, aşa că sunt multe aspecte pozitive,
dar cred că trebuie să fiu conştientă
şi să nu mă întorc în acea situaţie de genul "greutate mare pe umeri"
în care nu răspund prea bine.
Da, e ultima mea încercare de a câştiga un titlu mondial,
dar trebuie merg să mă distrez, să mă bucur de cursă.
Da. Te-am văzut făcând asta în Africa de mai multe ori.
Asta aduce rezultate până la urmă.
Iubesc Africa şi iubesc energia oamenilor.
Abia aştept să fiu acolo
şi să concurez în faţa unei mulţimi africane.
Va fi atât de tare !
Să mergem acolo şi s-o facem.
Da. Sunt entuziasmată.
A câştiga un titlu mondial sau o medalie olimpică
e o adevărată provocare
când vii din ţări din afara Europei.
A fi campion mondial a fost ceva la care aproape am renunţat
şi am devenit una dintre cei mai buni din lume.
Cred că Campionatele Mondiale din Rwanda
reprezintă un punct de cotitură pentru ciclismul african.
Cu toate acestea, e doar punctul de plecare
deoarece va fi evenimentul
care va arăta lumii ce înseamnă ciclismul african.
Va fi interesant, deoarece, odată cu Campionatele Mondiale din Rwanda,
avem nevoie de mai multe curse în Africa
sau trebuie să aducem mai mulţi africani la cursele din Europa ?
Am pus întrebarea de atâtea ori şi iată-l că vine.
Oare va reuşi ?
Îşi apără tricoul curcubeu într-un mod absolut.
Perfecţiune !
Acum, ultima linie finală şi favoritul Eddie Mercks
câştigă la doar o jumătate de roată. Mercks devine campion mondial.
E garantat campion mondial.
Tadej Pogacar şi tricoul curcubeu, potrivirea perfectă.
Sunt David Lappartient, preşedintele UCI, Uniunea Ciclistă Internaţională.
UCI a fost creată în aprilie 1900.
Campionatele Mondiale de ciclism pe şosea au luat naştere în 1921.
Este o cursă foarte specifică.
Ai tricoul, iar tricoul este ceva unic.
Suntem singurul sport cu tricou.
Tricoul curcubeu este apogeul sportului.
Este singurul tricou pe care toată lumea îl recunoaşte
şi aspiră să poarte acele dungi curcubeu.
Este un vis pentru un ciclist să poarte acest tricou.
Toţi cicliştii de top vor să-l poarte,
iar asta va face unic campionatul.
Toţi cred că nu există protecţii, aşa că trebuie să simţi cursa singur.
Este pe naţiuni. Asta este doar o cursă în an.
Este pe circuit.
Aşa că trebuie să încoronăm unul dintre cei mai buni ciclişti.
Campionatul mondial este Campionatul Mondial.
Dar nu am fost niciodată în Africa.
Mergem alături de multe naţiuni aici, în Africa,
pentru a extinde ciclismul şi a-l face unul
dintre cele mai populare sporturi de pe continent.
Şi da, trebuie să organizăm acest eveniment
pentru a prezenta lumii puţin ciclismul din Africa,
iar ei vor vedea pasiunea de aici pentru ciclism.
Sunt Chris Froome, de patru ori câştigător al Turului Franţei.
M-am născut în Kenya, în Africa de Est.
Cred că avem nevoie de mai multe curse pe continentul african,
cum ar fi turul din Rwanda.
E probabil cea mai bună oportunitate pentru cicliştii africani
de a concura împotriva europenilor.
Actorii principali sunt, desigur, Rwanda,
deoarece au cea mai importantă cursă, turul Rwandei,
şi vor găzdui campionatul mondial.
Numele meu e Nelly Mukazayire. Sunt ministrul sportului.
Pot spune că am început cu un început umil
şi am spus că am ajuns la categoria 2.1,
ceea ce a fost bine, dar şi mai dificil.
Aceasta este o zi specială pentru noi.
Această ediţie a Tour du Rwanda va fi, de asemenea, la un alt nivel,
deoarece va aduce o semnificaţie mai mare
în pregătirea pentru Campionatul Mondial de Ciclism UCI 2025.
Am un discurs scris, dar nu-l voi citi şi voi vorbi din inimă,
pentru că astăzi este o zi mare pentru UCI.
După 125 de ani,
vom aniversa 125 de ani pe 14 aprilie anul acesta,
iar pentru ziua noastră de naştere, am decis să venim aici, în Rwanda.
Îmi amintesc de prima mea întâlnire cu preşedintele Kagame.
La acea vreme, era vorba de candidatura pentru organizarea
Campionatelor Mondiale de Ciclism UCI 2025, iar preşedintele a fost clar.
Voia să lase o moştenire, desigur, să salute evenimentul,
pentru că e o naţiune a ciclismului, dar să lase clar o moştenire.
Africa merită să aibă campionatul.
De asemenea, va fi o platformă pentru Africa să se lanseze
ca un competitor serios în curse mari precum Turul Rwandei.
Un astfel de tur în Rwanda e util pentru orice organizaţie din lume
pentru a se familiariza cu cerinţele campionatului din septembrie.
Kigali a demonstrat de mulţi ani că poate găzdui
evenimente de talie mondială.
Asta nu înseamnă că aceste Campionate Mondiale
nu vor fi lipsite de obstacole.
Vor apărea probleme iniţial.
Vor fi provocări în comparaţie cu o ţară dezvoltată
precum Elveţia sau Australia,
care găzduiesc Campionatele Mondiale.
Rădăcinile ciclismului sunt clar în Europa,
şi mai precis în Belgia, Franţa, Italia, Olanda şi, probabil, Spania.
Deci există o lipsă de diversitate, dar lucrăm la asta.
Rădăcinile ciclismului în Africa au început prin influenţa colonială.
Există ţări precum Eritreea,
care e probabil cea mai pasionată naţiune de ciclism de pe continent.
Aceasta a fost colonizată de italieni.
Călătoria ciclistă în Africa de Sud a început devreme,
chiar dacă era segregată sub apartheid,
din cauza colonialismului britanic şi olandez.
Apoi sunt ţări precum Maroc şi Algeria.
Acestea au o tradiţie veche de ciclism prin legătura cu Franţa.
Ciclismul de acolo nu era neapărat văzut ca un sport.
Nu este un sport, este un mijloc de transport.
Dacă ne uităm la o ţară precum Africa de Sud, de exemplu,
cred că este mult mai avansată decât multe alte ţări.
Este un sport propriu-zis la care oamenii participă,
pe când în alte părţi ale Africii, poţi avea literalmente
unul sau două evenimente pe an.
A fost o călătorie incredibilă de atracţie.
Cred că pe atunci existau doar 14 federaţii naţionale,
iar astăzi avem 54.
Să nu ne lăsăm păcăliţi. Nu s-a întâmplat anul trecut.
Nu s-a întâmplat cu un an înainte.
Noi suntem unde ne aflăm astăzi datorită predecesorilor
şi a ceea ce au făcut ei înainte.
Dacă punem lucrurile în context, suntem o ţară care are 30 de ani,
după genocidul împotriva tutsilor.
Aşadar, a trebuit să parcurgem un drum pentru a construi naţiunea.
Povestea ciclismului din Rwanda este una dintre cele mai captivante
şi însufleţitoare poveşti din Africa.
Este una care se naşte din traume, rezistenţă
şi puterea de transformare a sportului.
Numele meu este Jamie Bissel
şi m-am mutat în Rwanda în octombrie 2013
pentru a lucra ca mecanic pentru echipa naţională.
Povestea de origine, aşa cum o înţeleg,
datează din vremea lui Tom Ritchie.
Tom Ritchie venise şi a început programul bicicletelor de cafea,
dar îi văzuse pe toţi.
Exista deja o cultură a ciclismului, oamenii foloseau biciclete.
Mutau cartofi, mutau morcovi.
Erau bătrâni care foloseau bicicleta ca unealtă,
iar el s-a uitat în jur şi a spus că există potenţial aici.
Aşadar, Jonathan Boyer a venit în 2007
şi a transformat proiectul bicicletei de cafea în Echipa Rwanda.
Atunci am venit eu. Era sfârşitul acelei perioade.
S-au mutat în ţară ca să-i sprijine pe aceşti tineri sportivi
care aveau o sete de ciclism şi un vis.
Aveau ceea ce ei numeau Cei Cinci Originali.
Numele meu este Uwimana Rafiki Jean de Dieu.
Sunt fost ciclist şi lucrez acum ca mecanic de biciclete
şi ghid turistic pe biciclete.
Bună, sunt Adrien Niyonshuti.
Sunt din Rwanda, fost ciclist profesionist.
La început a fost "Proiectul Rwanda"
care a devenit "Echipa Rwanda".
După "Echipa Rwanda" s-a format "Africa Rising".
La sfârşitul anului 2006, am avut şansa să-l întâlnesc pe Jock Boyer.
Antrenorul nostru, Jonathan Boyer, a testat mulţi ciclişti,
aşa că am fost surprins să fiu în primii cinci.
De acolo, după cum ştiţi, mi s-au deschis ochii
şi am început să cred că pot deveni profesionist.
Îmi amintesc că îl întrebam pe Jock Boyer:
"O să ne părăseşti şi o să te întorci în SUA ?"
Iar Jock spunea:
"Nu, Adrien, voi rămâne până când vă veţi atinge obiectivul."
Am făcut o treabă bună să facem ţara cunoscută în lume.
Adrian Niyonshuti este un om remarcabil
şi este cineva care şi-a pierdut şase fraţi în timpul genocidului.
Adrian a devenit olimpic şi ciclist profesionist.
Cel mai înalt nivel în ciclism.
Mă gândesc la ciclismul din Rwanda şi Campionatele Mondiale,
de acolo a început totul.
Campionatele Mondiale UCI de şosea din 2025
care vor avea loc la Kigali, Rwanda,
sunt o corelaţie directă cu munca depusă de oameni precum
Jock Boyer şi Kimberly Coats cu Echipa Rwanda.
Cred că, dacă n-ar fi fost munca de pregătire
pe care au făcut-o acum 20 de ani, n-am fi fost unde suntem astăzi.
Există peste 100 de ciclişti africani de toate sexele,
care concurează la diferite niveluri ale ciclismului profesionist.
Biniam Girmay este modelul de urmat pentru ciclismul african de astăzi.
ALPII ITALIENI
Dar Girmay îl va ţine la distanţă pe Mathieu Van Der Poel
şi va intra în istorie !
Cel care a făcut istorie, eritreeanul,
Steaua în ascensiune a Africii,
o cursă strălucită a lui Biniam Girmay.
Dacă ar fi să vorbim sincer despre istoria trecută,
n-au fost mulţi africani de culoare care să concureze şi să câştige.
Am participat doar, dar acum vrem să obţinem victorii
în cursele din Turul Mondial, mai ales în clasice.
Pentru mine e un motiv de mândrie,
pentru că este prima dată când africanii de culoare
câştigă în Grand Tour şi în clasice.
Sper că ce am realizat până acum îi va inspira pe africanii de culoare
şi va creşte numărul lor.
În acest stadiu, sper să fiu un exemplu pentru viitorii ciclişti.
Cred că viitorul ciclismului african este unul luminos
şi toată lumea îl iubeşte din toată inima.
Mă gândesc la succesul meu
sau la ceea ce am realizat în acest moment,
va avea un impact uriaş.
Aş vrea să fiu următorul Biniam pentru că este genul de om
la care toată lumea se uită acum în Africa.
El este modelul pentru băieţi.
Eu vreau să fiu un Biniam pentru fete.
Este într-o poziţie perfectă pentru a conduce această etapă.
Girmay este pe baricade.
Vor fi trei până la linia de sosire ! A reuşit !
Girmay traversează şi este pe lângă centru.
Mads Pedersen, Girmay.
Biniam Girmay câştigă prima sa etapă din Turul Franţei pentru Eritreea !
Toţi eritreenii şi africanii, trebuie să fim mândri.
Acum facem parte cu adevărat din cursele mari
şi am obţinut multe victorii.
Acum este momentul nostru, este rândul nostru.
Faptul că Biniam Girmay a câştigat trei etape
şi tricoul verde este uimitor.
Cu atât mai mult în perspectiva primelor
Campionate Mondiale de ciclism pe şosea din Africa,
în Rwanda în septembrie.
Aşadar, fireşte, nu mai e "ce-ar fi dacă poate ciclismul
ar face echipă cu Africa". Acum avem un campion unic.
Cred că Biniam continuă moştenirea.
Acum creează o posibilitate
pentru tinerii africani să viseze,
să ştie că este posibil să câştige un tricou
şi să fie pe podium la Turul Franţei.
- Miria, sunt JP. - Mă bucur să te aud, antrenorule.
- Alo ? - Ai un minut ?
Trebuie să-ţi dau nişte veşti bune.
Da, am un minut.
Miria, după cantonamentul din Africa de Sud,
felul în care te-ai dedicat, felul în care ai evoluat,
felul în care ţi-ai arătat disciplina
şi, mai ales, după Campionatele din Kenya,
Campionatele din Africa, cu performanţa ta,
am decis să te selectăm pentru cantonamentul UCI Africa 2025.
Vom merge la Kigali
şi în Britania, în Franţa, pentru a ne pregăti
pentru Campionatele Mondiale de la Kigali.
Astea sunt cele mai bune veşti pe care le-am primit vreodată.
Acum îmi vine să plâng.
Nu ştiu dacă acest sentiment este real,
dacă ar trebui să fiu tristă sau fericită,
pentru că nu m-am aşteptat niciodată la aşa ceva.
- E un vis devenit realitate. - Miria, visele devin realitate.
Sunt multe bariere şi obstacole în calea cicliştilor africani
care ajung la cel mai înalt nivel.
Cred că una dintre cele mai evidente este viza,
care îţi limitează călătoriile.
Depinde de oportunităţile pe care le ai.
Faţă de mine, comparativ cu alţi ciclişti din Uganda,
ei au în mod normal dificultăţi în obţinerea vizei.
Eu am primit-o, deşi nu a fost la timp,
dar am reuşit să o obţin,
în timp ce alţi ciclişti aşteaptă patru luni, trei luni.
Sper să ajungi cu bine.
Cred că încep să înţeleagă ce este ciclismul în Africa.
Poate că peste doi ani, Africa va străluci în ciclism.
Este un pas foarte mare în viaţă
şi cred că fiecărui ciclist îi place asta.
Să ajungă în Franţa.
Voi învăţa, dar odată ce învăţ, voi aduce înapoi în ţară.
CATALONIA, SPANIA
Marea diferenţă între antrenamentul sau pregătirea pentru competiţii
şi chiar curse în Europa este că, da, ciclismul este o cultură aici.
E mult mai sigur şi asta înseamnă că, în calitate de femeie,
ai independenţa de a te antrena sau de a-ţi practica profesia.
Ciclismul mi-a schimbat viaţa.
M-a ajutat să devin o femeie mai încrezătoare.
Dar apoi, venirea în Europa a fost adevăratul bilet către libertate.
Este o schimbare destul de mare.
Îţi părăseşti ţara natală, continentul şi familia.
Eram o necunoscută,
deşi eram cea mai bună ciclistă din Africa de Sud
şi, de fapt, cea mai bună ciclistă din Africa la acea vreme,
a trebuit să-mi găsesc propriul drum.
La acea vreme, însemna să nu-mi fie frică,
însemna să-mi asum riscuri.
Timp de mulţi ani, am fost purtătorul de steag
exemplu pentru Africa de Sud şi pentru întregul continent african.
Şi acum o avem pe Kim.
Am fost sunată de proprietarul echipei.
Şeful de la Ag Insurance a zis: ''Întreab-o pe Ashleigh ce crede.
Dacă ea crede că Kim merită investiţia, o vom pune în echipă.''
Şi am spus "da, Kim e potrivită pentru curse".
Dar sper că, de exemplu, ceea ce am făcut de-a lungul anilor
i-a permis lui Kim să fie acolo unde este astăzi
şi să îşi poată îndeplini visul.
KIGALI, RWANDA,
ETAPA DE TESTE PENTRU CAMPIONAT
Nu au un nici măcar un buget pentru bilete de avion.
E o echipă continentală care poate participa
la Etoile de Besseges, la unele curse de genul acesta.
Dar nu au bani.
Dacă au echipe de tipul acesta, biciclete bune, echipament bun,
totul este posibil. Diferenţa sunt banii.
Ciclismul este ca Formula 1. Dacă nu ai bani, nu faci nimic.
Pe bicicletă, e la fel.
Nu înţelegem asta pentru că viaţa e uşoară pentru noi,
suntem foarte obişnuiţi cu ea.
Echipamentul pentru mine este pe primul loc.
Ciclismul nu este perfect, dar cred că face o treabă decentă.
Ciclismul este scump.
Ai nevoie de mai mult decât încălţări şi câteva lucruri de bază.
Ştim cu toţii că o bicicletă de top pentru Turul Franţei
costă acum 15.000 de euro.
Având în vedere costul de început, este scump pentru oricine.
E scump pentru un african,
un european, un american, nu contează.
Mi s-a rupt discul, dar şi schimbătorul.
Da. E în regulă.
Nu ştiam că ţi s-a stricat schimbătorul,
altfel ţi-aş fi adus unul.
O să-l rezolvăm pentru tine.
O să-l întreb pe Sean între timp dacă îmi poate împrumuta unul.
Da, exact.
Da, e ceva, dacă are unul în ţară pe care îl poţi împrumuta...
Am cumpărat mânere suplimentare.
Am cumpărat trei mânere suplimentare.
Perfect, bine.
O să îi dau un mesaj lui Sean, pentru că sunt sigur că doarme,
aşa că îl voi contacta când se trezeşte.
O să vedem dacă putem să-ţi luăm unul de rezervă
când se termină turul.
Piesele sunt cele mai importante.
Le schimbăm. E normal.
Chiar şi echipele din Europa se chinuie uneori cu sponsorizările
pentru a obţine ceea ce au nevoie.
Cu asta ne chinuim noi aici.
Trebuie să comunicăm asta oamenilor care trebuie să audă.
Pentru că de 15 ani aud că "da, dar am cumpărat biciclete noi".
Da, dar aţi cumpărat piese ?
Avem nevoie şi de piese de schimb pentru biciclete.
Într-o ţară precum Rwanda, e dificil să obţii lucruri
precum Shimano, SRAM, roţi, chestii de genul ăsta.
Am vorbit mai devreme cu Jonathan, când vorbeam cu el,
avea rupt schimbătorul spate 105.
Dacă avem noroc, îi vom aduce unul în două luni.
Asta dacă avem noroc. Şi asta e destul de repede.
Două luni ?
Vă puteţi imagina dacă am spune asta cuiva din Germania, Franţa...
Merge la magazinul de biciclete
şi, în cel mai rău caz, cumpără, nu e nicio problemă.
- Vei participa la Turul Franţei ? - Da.
- Şi vei câştiga, nu-i aşa ? - Da.
În fine... Ce mesteci ?
Miria, dă-mi nişte mango !
Ştii cum să cultivi mango, Immaculate ?
Toate mangourile mele sunt dulci !
Numele meu este Miiro Michael,
fondatorul şi preşedintele Masaka Cycling Club.
Masaka Cycling Club e fondat în Uganda Centrală,
în oraşul Masaka.
Acest club a început ca un program de dezvoltare a ciclismului
acum şase ani.
Obişnuiam să organizăm curse de "mamba neagră"
în fiecare weekend, doar pentru distracţie.
Dar mai târziu ne-am dezvoltat
şi am văzut că avem nevoie de o generaţie de tineri ciclişti.
Aşa că acum şase ani am început acest program
şi avem în prezent 50 de tineri ciclişti
care pornesc de la zero, iar comunitatea se uită la ei,
nu doar în ciclism, ci şi în modul în care i-a transformat
pe aceşti tineri în comunitate.
Vă mulţumesc pentru tot !
Vă mulţumesc pentru timpul pe care mi l-aţi acordat
să vă explic câteva lucruri pe care le-am învăţat
şi le-am împărtăşit cu voi.
Ceea ce vreau să ştiţi
este că voi sunteţi băieţi şi noi suntem fete,
aşa că avem nevoie de ajutorul vostru
pentru că voi sunteţi cei care ne inspiră.
Dar odată ce ne lăsaţi în urmă, vom părăsi acest sport.
Poate că sunt răsfăţată.
Ei cred că mama mea
mi-a dat multă libertate
permiţându-mi să mă apuc de ciclism.
Ei spun că mama e proastă şi urăsc asta mult.
Ciclismul poate fi încă văzut în mare parte
ca un sport masculin în multe comunităţi.
Femeile se pot confrunta cu hărţuire, insulte,
chiar şi cu restricţii la mersul pe bicicletă
din partea familiilor, în propriile case.
Asta le face pe multe fete să renunţe.
Similar cu bărbaţii, nu există căi clare,
dar femeile au adesea mai puţine premii în bani
şi modalităţi mai puţin clare de a-şi câştiga existenţa din acest sport.
Ca şi club, am făcut tot posibilul să reducem decalajul între genuri.
Permiteţi-mi să vă dau un exemplu.
O mamă vine la club cu o fată de 14 ani,
apoi mama spune: "Vreau ca fata mea să fie înregistrată"
"pentru a merge cu bicicleta la clubul vostru."
Am întrebat de ce şi răspunsul a fost: "Am văzut băieţi concurând"
"şi cred că fata mea poate fi mai bună decât ei."
Aşadar, Miria vine la vârsta de 14 ani.
Acum, Miria are 18 ani.
După patru ani, vedem că se întâmplă lucruri uimitoare.
Maria a fost prima ugandeză care a reprezentat Uganda
la Campionatul Continental African.
Şi ghiciţi ce ? A fost pe podium.
A fost în Rwanda, în Burundi, în Kenya şi, în fiecare zi,
Miria face progrese.
Aşadar, vedem că, dacă îi oferi unei fete o şansă în viaţă,
lucrurile se pot schimba.
Branduri precum Zwift şi alte platforme de antrenament în interior
au devenit un loc excelent, în special pentru femei,
pentru a pedala într-un mediu sigur.
E şi un identificator bun de talente. Evident, există limitări.
Nu înlocuieşte ciclismul pe şosea,
în special acolo unde e cel mai înalt nivel de ciclism,
este încă centrat pe Europa.
Există şi şocul cultural de a merge în Europa,
mai ales pentru prima dată,
mai ales dacă trebuie să stai acolo pentru o perioadă lungă.
Sportivii trebuie se confruntă cu dorul de casă,
cu faptul că nu îşi văd familia
şi participă la un sport care este deja brutal.
Ceea ce aştept cu nerăbdare de la tabăra de antrenament din Europa.
În primul rând, sunt foarte entuziasmată.
Va fi prima mea dată, voi pedala cu profesionişti,
alţi ciclişti, îmi voi face prieteni şi voi fi expusă.
Îmi voi lăsa familia în urmă, dar voi face concura pentru fete.
Odată ce voi reuşi, vor fi fericite, desigur.
Acum aştept cu nerăbdare să formez o echipă, în primul rând,
să am o echipă şi să absorb tot antrenamentul pe care mi-l vor oferi,
astfel încât să am performanţe bune la Campionatul Mondial.
Suntem în ultimele sute de metri.
Grupul fruntaş este încordat, luptând pentru fiecare centimetru.
Chiar în spatele lor, Ashleigh Moolman Pasio
se străduieşte mai mult.
Se pare că nu va fi anul ei pentru podium.
Mi-am rupt spatele.
Cu talentele promiţătoare care ies la iveală.
Mi-am ratat toate obiectivele de anul trecut.
A fost o perioadă cu adevărat dificilă.
Anul trecut m-am accidentat foarte grav, mi-am rupt spatele
şi a fost o provocare să-mi revin.
Am avut spirit de luptă şi determinare,
dar au fost multe obstacole pe parcurs.
Liege-Bastogne-Liege a fost o cursă frustrantă
şi o cursă dezamăgitoare.
Dar, în acelaşi timp, a fost o realizare istorică şi foarte mare,
pentru coechipiera mea Kim şi pentru echipa mea.
Eram gata să participăm şi aveam un plan grozav,
iar eu am fost o parte importantă a acelui plan.
Într-o clipită, vezi cum îţi scapă totul din mână.
A trebuit să opresc cursa pentru că mă îmbolnăveam
şi nu aveam niciun motiv să continui.
Simţeam că mi-am dezamăgit echipa.
M-am urcat în autobuz şi am observat că nici Kim
nu era în fruntea cursei şi m-am simţit dezamăgită.
Apoi, de nicăieri, totul s-a schimbat.
Kim Le Court trebuie să cronometreze asta.
Începe sprintul, mai sunt 200 m.
Kim Le Court direct pe centru.
Kim Le Court şi Puck Pieterse.
Se pare că se va reduce la cele două detaşări.
Kim Le Court se ridică şi sărbătoreşte
pentru AG Insurance Soudal !
Primul premiu pentru Africa.
A fost un adevărat carusel pentru mine, evident,
având în vedere problemele de la începutul anului.
Când mi-am revenit după accidentare,
mi-am propus ca prim obiectiv cursele clasice din Ardennes.
A trebuit să-mi găsesc echilibrul
între a fi dezamăgită, frustrată şi puţin supărată pe mine,
dar şi a fi foarte fericită pentru Kim şi pentru echipă.
Poţi alerga, de exemplu, în Kenya, în Etiopia, şi poţi începe imediat
să participi la un maraton.
În ciclism nu poţi fi campion doar prin antrenament.
Este posibil în alte sporturi.
E imposibil în ciclismul pe şosea pentru că trebuie să concurezi,
să înveţi cum să te pui în pluton, cum să te protejezi de vânt.
Din păcate, pentru a face asta, trebuie să vii în Europa
pentru că aici au loc majoritatea curselor.
Aici vei învăţa şi, bineînţeles,
cicliştii africani trebuie să călătorească.
Într-un fel, este mai dificil. Avem restricţii şi aşa mai departe.
David Lappartient a avut viziunea de a crea o echipă din Africa,
pe care o numim echipa Africa 2025.
Aşa creezi oportunităţi.
Îi duci în Bretania, îi expui curselor cluburilor locale.
Partea bună la sistemul din Franţa e că au mai multe niveluri,
iar odată ce te dovedeşti la primul nivel,
poţi trece la nivelul următor. Deci exact asta avem nevoie.
Iniţiativele au un rol incredibil în dezvoltarea sportivilor africani.
Cred că undeva în Africa îl avem pe următorul Chris Froome,
următorul Biniam Girmay, următoarea Ashleigh Moolman Pasio.
Sunt acolo, aşteptând să fie descoperiţi.
Avem un câştigător al Turului Franţei undeva în Africa,
dar la nivel practic, pentru a obţine asta,
ai nevoie de iniţiative de la bază.
Trebuie să începi cu 10.000 de sportivi,
dintre care 1.000 vor avea talent.
100 ar putea ajunge în rândurile profesioniste,
iar zece ar putea deveni cei mai buni din lume.
Dacă privim în viitor, peste zece ani,
ar trebui să fie doi sau trei ciclişti africani în Turul Franţei,
dacă munca e făcută cum trebuie.
Dar acum trebuie făcut un efort cultural real.
Aceştia sunt ciclişti grozavi,
dar le lipseşte expunerea internaţională.
Sportul de nivel înalt devine din ce în ce mai puţin virtuos
şi cred că Africa, pentru ciclism, necesită umilinţă şi sprijin.
Asta îl face atât de interesant, simţi că faci ceva semnificativ.
BRETANIA, FRANŢA
Când mi-am primit viza, am fost oarecum surprinsă.
Cum de am primit viza ? A durat doar două săptămâni.
Am obţinut viza pentru că au spus că, dacă nu aplic...
În martie ? În februarie ?
Nu, în martie am făcut-o,
următoarea programare va fi în august.
Mă gândeam: Dacă nu merg în Franţa, nu fac ciclism.
Pur şi simplu renunţă.
Dacă nu primeşti viză, pur şi simplu renunţă.
Chiar şi mama îmi tot spunea: "Dacă nu primeşti viză, renunţă."
Pentru că atunci când mergi în Franţa,
ştii unde te afli în ciclism.
Cum sunt faţă de europence ?
Abilităţile mele de cursă, antrenamentul meu, unde sunt ?
Europa, evident, e cea mai bună în ciclism şi sport din toată lumea.
Este cea mai bună.
Cea mai mare provocare pe care am întâmpinat-o în Europa a fost vremea.
Drumurile sunt înguste, să ţii dreapta, mâncarea, limba...
Astea sunt cele mai mari provocări.
Mergem cu maşina !
Nu e o problemă, ci mai degrabă poziţionarea în pluton.
Când nu eşti obişnuit să fii într-un pluton de 20 de ciclişti
şi te trezeşti într-un pluton de 50-100 de ciclişti,
este complet diferit.
Pentru sprint, sunt 20 de secunde de sprint.
20 de secunde şi apoi 40 relaxare.
Tu, când mă uit. Nu sprint ?
Niciun sprint şi nici 20 de secunde.
Doar ne imaginăm pentru că nu îl avem pe Garmin.
Nu îl avem de două zile.
Ne-am luptat mult.
Trebuie să faci un sprint bun. Un sprint bun.
Poziţia la sprint, am vorbit cu tine ieri, îţi aminteşti ?
Da. Am folosit-o astăzi.
Unele fete au ajuns aici acum două săptămâni.
Eu am ajuns la două săptămâni după ele.
Aşa că am zis: "Am întârziat, plec. Nu o să le ajung din urmă pe fete."
Dar acum am mai multă încredere.
Primul meu sentiment a fost, desigur, puţin de teamă.
- De ce ? - Nu ştiam ce o să găsesc.
Oameni noi, limbă nouă, mâncare nouă, pat nou,
cuvinte noi, muncă nouă, vreme nouă, totul nou.
Acum vorbeşti arabă.
Eu. Rwanda... Nu pot vorbi cu voi.
Îmi este dor de limba mea.
Cum o să se uite oamenii la mine, persoană de culoare în Europa ?
Cum o să fie ? Speriată ?
Îmi e frică de tot. Mai ales de oameni...
Încep să simt că mi-e frică.
E prima dată când plec departe de casă
şi mi-a luat mult timp. Asta mă face să-mi fie frică.
Dar după asta mă bucur şi mă obişnuiesc.
Scopul meu nu este să câştig Campionatul Mondial.
Nu am asta în minte. Trebuie să le iau pe rând.
Trebuie să termin Campionatul Mondial.
Odată ce îmi îndeplinesc obiectivul, totul e bine.
Şi poate mă văd aproape de visul meu,
pentru că drumul lui Biniam Girmay e cam aşa...
A început UCI.
Nu, a început la echipa locală, apoi UCI, profesionist, acum câştigă.
Veste mare în lumea ciclismului.
Vedeta sud-africană Ashleigh Moolman Pasio
ar putea lipsi de la ce trebuia să fie ultima participare
la Turul Franţei feminin.
În ciuda unei reveniri hotărâte după accidentare
şi a purtării tricoului verde în 2023,
rapoartele sugerează că Ag Insurance Soudal
ar putea să o excludă din lot.
HAI, ASH
Nu voi participa la Turul Franţei.
Asta e o lovitură mare pentru mine
pentru că nu e doar o cursă de ciclism,
ci e ceva pentru care am luptat de-a lungul carierei mele.
Dau toate semnele că susţin valorile echipei şi colectivul,
că construiesc echipa, şi sunt lăsat pe dinafară ?
Rwanda este ultima mea şansă la titlul mondial.
Cred că toţi anii de pregătire, munca asiduă,
toate provocările pe care a trebuit să le depăşesc
au creat o dorinţă imensă în mine.
Şi cred că ar trebui să fie multe lucruri
care să mă împiedice să obţin rezultatul pe care îl urmăresc.
De data aceasta merg până la capăt.
Dacă trebuie să o fac singură,
voi face tot posibilul să o fac singură
şi să câştig tricoul curcubeu pentru Africa de Sud şi Africa.
BRETANIA, FRANŢA
Voi pune în practică tot ce am învăţat în toate cursele.
Le voi aduna şi le voi pune în practică.
Sper să mă descurc mai bine pentru că simt că sunt mai puternică.
Acum sunt uşoară, sunt mai agresivă.
Primele şapte ture, calmă, te uiţi la situaţia din cursă,
te uiţi la atitudinea altui ciclist şi după şapte ture...
Puţină forţă. Nu tot timpul.
Bine ? O să te descurci.
Concentrează-te pe finală, bine ?
Reuşeşti să fii mereu calmă, să rămâi, nu pe primul loc.
UCI a jucat un rol crucial.
Cu ceva timp în urmă, au stabilit că Africa
e o prioritate în ceea ce priveşte globalizarea ciclismului.
Aceste iniţiative trebuie să continue.
Încă ne chinuim ca să ajungem la linia de start,
nu doar pentru a câştiga curse.
Trebuie să începi cu un grup masiv la nivel local.
Cu cât faci mai mare acel grup, cu şansele cresc de a avea
mai mulţi sportivi reprezentaţi în vârf.
Hai, fetelor !
Hai !
Hai să vorbim despre obiective.
Campionii mondiali din Africa, din Rwanda,
cred că este o oportunitate excelentă
de a folosi haosul
şi zona inconfortabilă
pentru europeni, nu-i aşa ?
Să o folosim ca pe o oportunitate.
Da. Cred că, de asemenea, nimeni nu ştie ce urmează
în urma recunoaşterii pe care am făcut-o acolo.
Sunt multe variabile care pot interveni.
- Da, mai ales mâncarea. - Da.
- Este un aspect important. - Da.
Deci, mai întâi trebuie să fii foarte disciplinat.
Venind din Africa de Sud şi crescând acolo,
cred că ai o burtă mai puternică decât mulţi, sper.
Da, e adevărat.
Şi cred că sentimentele şi senzaţiile sunt mereu diferite în Africa.
Când eşti în Europa,
ştii că europenii sunt mai aproape de familiile lor,
mai aproape de casă,
iar asta face o mare diferenţă în curse şi în performanţă.
Dar în Africa, de unde eşti, unde ai crescut,
face o diferenţă şi mai mare.
Munca în echipă va fi şi ea interesantă pe acest traseu.
Nu cred că este foarte uşor pentru că nu sunt multe locuri
unde te poţi organiza cu adevărat.
Există câteva, cum ar fi aici. E o linie dreaptă destul de lungă.
Dar probabil va fi o zonă de hrănire acolo
şi va trebui să te hrăneşti singură.
Da. Dar dacă te gândeşti că nu este atât de lung,
încât să poată căpăta un avânt necesar,
exact când încep să capete avânt urmează viraj, viraj, viraj.
Dacă a existat vreodată un traseu mai potrivit unui ciclist individual,
aş spune că e acesta.
Participarea lui Biniam Girmay la Campionatele Mondiale
de la Kigali este incertă.
Traseul muntos nu i se potriveşte sprinterei eritreene,
dar milioane de oameni din Africa speră să-şi vadă starul
poziţionată la linia de start pentru a reprezenta continentul.
Realizările lui Biniam au fost fenomenale.
Este incredibil de greu să ajungi unde este el
şi să depăşeşti şi mai multe bariere decât mulţi alţi oameni din pluton
împotriva cărora concurează.
Nu cred că a terminat. Cred că va mai concura mulţi ani.
Este capabil să fie campion mondial.
Probabil nu aici pentru că nu este cel mai bun pe munte,
dar la Montreal 2026. Să vedem.
Mi-aş dori să poată fi primul african
care devine campion mondial UCI.
Aceste campionate mondiale s-ar putea să nu i se potrivească,
dar ghinion, el reprezintă ciclismul african.
Trebuie să fie acolo. Trebuie să se prezinte.
Trebuie să înţeleagă că acest moment este mai important decât el.
Formaţia Centrului de Ciclism UCI
în faţă cu numărul 24, Miria Nantume.
Finala acestei etape cu un sprint !
Învinsă la sprint de numărul 21...
De ce nu ai atacat la urcare ? Toată lumea e obosită !
Eram obosită, prietene...
De trei ori ţi-am spus, Miria, hai !
Când atac la urcare, spun după ce cobor şi după ce revin.
Ţi-am spus Miria, hai, termină, toată lumea e obosită !
Toţi voiau să câştig !
Ce crezi despre cursa asta ?
Sunt puţin dezamăgită de mine şi cred că şi echipa e dezamăgită,
dar eu, personal, sunt mulţumită de rezultate
pentru că e prima dată în Europa.
Am fost în pluton.
Am fost în plutonul fruntaş, este cu adevărat uimitor,
este o mare îmbunătăţire din partea mea şi sărbătoresc.
Până când va începe Campionatul Mondial,
poate voi fi mai bună decât atât.
Campionatele Mondiale de ciclism pe şosea se îndreaptă spre Africa.
Campionatele Mondiale de ciclism pe şosea au loc la Kigali, Rwanda.
Rwanda a ocupat un loc central, fiind prima ţară africană
care a organizat campionatele de ciclism pe şosea.
Am multe probleme cu stomacul.
Apoi am făcut nişte teste şi au fost zahăr rafinat,
lactate şi la momentul respectiv au spus drojdie în loc de gluten.
Sunt în Kigali, mă simt bine, puternică, pregătită,
de fapt plină de energie, de parcă sezonul meu
nici nu a început cu adevărat.
A fost un an foarte greu.
La începutul anului, mă gândeam
că mă lupt cu performanţa din cauza fracturii de spate,
a rupturii vertebrei T10 cu un an înainte.
Antrenamentele au mers bine, pregătirea a mers bine
şi am început Giro cu speranţa că voi reveni la forma mea normală.
Dar, din nou, am avut o cursă dezamăgitoare.
Nu am fost eu însămi.
Aşa că, din nou, a fost foarte frustrant şi confuz.
După o oră şi jumătate sau două, sunt complet golită.
După ce am consumat energia din mâncarea de cu o zi înainte
sau de la micul-dejun, cu tot glicogenul dispărut,
energia din hrana consumată pe bicicletă nu mai intră în muşchi.
Nivelul meu de zahăr din sânge a fost mereu foarte ridicat.
Şi a fost aşa pe tot parcursul zilei, chiar şi fără să merg pe bicicletă.
Pe curând.
În cele din urmă, am reuşit să ajungem la concluzia că,
cu ajutorul unor analize de sânge, sufeream de rezistenţă la insulină.
Am găsit tratamentul care să mă ajute cu sensibilitatea la insulină.
Imediat ce l-am început, am putut vedea un răspuns în sânge,
la nivelul de glucoză.
A fost uimitor cum s-a schimbat, cum m-am simţit ca persoană,
mă simţeam mai puţin anxioasă.
A fost incredibil.
Mă simţeam de parcă aş fi fost o persoană nouă.
M-am întors din Europa în Africa, unde va avea loc campionatul mondial.
Sunt foarte fericită şi uimită
de oportunitatea care ni s-a oferit, nouă africanilor,
cel mai mare eveniment să fie organizat pe continentul nostru.
Acum simt că Africa va ieşi în evidenţă.
E timpul nostru să strălucim şi să dăm tot ce avem mai bun.
Ştim că europenii sunt mai buni decât noi,
dar din moment ce asta se întâmplă pe continentul nostru,
să dăm tot ce avem mai bun.
Atunci când am început să mă concentrez să devin maestră,
mă aşteptam să se întâmple rapid, să particip la Campionatul Mondial.
Mă gândeam că voi participa poate peste doi ani,
pentru că abia începusem să mă concentrez
direct pe Campionatul Mondial.
E ca şi cum aş fi ieşit din cenuşă la nivel mondial.
Cea mai grea parte a programului
a fost să concurez într-un pluton mare
pentru că în cursele din Uganda erau zece fete, nu e mare,
dar în Europa sunt 80 de fete la start.
A fost greu, dar acum mă bucur.
Acum văd încotro mă îndrept pentru că toţi profesioniştii
au urmat traseul sistemului.
Când vezi un profesionist, e întâi la echipa locală,
echipe profesioniste...
Nu, echipe locale, UCI, acum contracte profesioniste.
Împotriva tuturor aşteptărilor.
Eritreeanul Biniam Girmay a decis să participe
la Campionatele Mondiale de la Kigali.
După săptămâni de îndoieli dacă traseul brutal i se potriveşte,
el va fi prezent.
Purtând nu doar propriile ambiţii, ci speranţele unui întreg continent.
Am avut puţine îndoieli la începutul sezonului.
E o adevărată onoare şi o plăcere să fiu aici, în Rwanda,
pentru că este una dintre ţările în care le place sportul
şi sunt foarte pasionaţi de acest sport.
Nu pot merge la Liege, Bastogne. Şi nici în Lombardia...
Pentru că este destul de greu şi nu vreau să merg acolo
doar ca să iau startul şi să abandonez.
Nu este frumos.
Aici, într-o astfel de ocazie, este prima dată în Africa.
Este foarte important pentru noi, cicliştii africani.
Dacă vezi acest parcurs, este mai greu pentru cicliştii africani.
Aşadar, ca să fiu sincer, ar fi mai bine
dacă le-aţi oferi mai multe oportunităţi cicliştilor africani.
Îmi place să obţin rezultate bune
sau să încerc să obţin unul cât mai bun,
dar până la urmă, aşa cum am spus,
sunt fericit să port tricoul echipei naţionale şi să-mi reprezint ţara,
iar echipa naţională m-a rugat să fiu acolo,
să ajut echipa, şi am acceptat.
De aceea sunt aici, să-mi susţin coechipierii.
Ceilalţi băieţi au fost deja la conferinţa de presă.
Pogi a făcut una. Remco.
Şi Kim Le Court, da.
- Poate face bine mâine ? - Cred că poate face bine.
Îi place mai mult să nu fie prea abrupt.
Cred... Ferrand-Prévot, da.
Din ce văd acum, Mur de Kigali este foarte tare.
Dacă accelerează aici, jumătate din pluton va merge...
Dacă Pogi este bun atunci, vor accelera.
E frumos dacă avem unul dintre coechipierii noştri în frunte.
Kigali ! Eşti acolo ? Să vă văd steagurile.
Kigali !
Bună dimineaţa !
Bun-venit la Campionatele Mondiale de Ciclism pe şosea UCI 2025,
aici, la Kigali, Rwanda !
Am menţionat de câteva ori săptămâna aceasta că e prima dată
când aceste campionate se desfăşoară în Africa.
Aşadar, asta e.
Sperăm că cei mai buni la cursa feminină şi masculină
vor lăsa o moştenire de durată...
Este special din mai multe motive.
Am purtat steagul pentru Africa de Sud, Africa,
este al 16-lea an din cariera mea profesională
şi mulţi ani am fost singurul ciclist african
care a concurat la nivel de elită în ciclismul feminin din Europa.
Mă bucur să văd că mi se alătură mai mulţi ciclişti.
Ciclişti precum Kim Le Court, purtând tricoul galben în tur.
Aşadar, progresul e lent, dar e, iar asta e minunat.
Cred că e important pentru mine,
am speranţe şi aspiraţii de a obţine un rezultat bun,
dar mai mult decât orice, vreau să fiu mândră de cursă
şi să o termin simţindu-mă mândră.
Când ajungem,
poate beţi o sticlă cu electroliţi înainte de start.
Înainte de a începe cursa.
Pentru că e foarte cald astăzi.
- Da. Foarte cald. - Da.
Trebuie să menţii energia, dar eşti pregătită.
Trebuie să crezi asta.
Ai făcut deja tot ce ai putut ca să fii pregătită.
Când faci asta,
îţi aminteşti de toate sacrificiile pe care le-ai făcut.
Antrenamentul greu, distanţa faţă de familie,
suferinţa pe bicicletă, Franţa e dificilă.
Aşa că, la linia de start, îţi aminteşti de toate astea
şi le foloseşti ca energie, ca o motivaţie pentru a te propulsa.
Să faci tot ce poţi, indiferent de rezultate.
Un an de pregătire pentru această cursă.
Astăzi mama mea...
Merge la club.
I-au chemat pe toţi din comunitate. "Veniţi să vedeţi, veniţi..."
- Să-i facem mândri. - Voi încerca.
În primul rând, avem nevoie de lucrurile de bază.
Suntem deja mult în urma curselor europene.
Ne chinuim să cumpărăm o bicicletă pentru că sunt în Europa.
Sunt deja 14.000 euro sau 15.000 euro.
Dacă te uiţi aici, nu ştiu cine ar cheltui aceşti bani.
Este mult mai greu.
Nu trebuie să avem exact cele mai bune biciclete.
Dar avem nevoie de antrenori mai buni,
o nutriţie mai bună.
Cred că asta ar ajuta mult dacă oferiţi această oportunitate
şi altor ciclişti africani.
Bine aţi venit !
Va fi brutal. Adică, peste 6.000 m în urcare.
Căldura, umiditatea,
Murul de Kigali sau Zidul din Kigali
sunt extrem de dificile.
Va fi o cursă extrem de grea.
Există mereu un pic de stres, dar, în acelaşi timp,
acesta va fi un moment emblematic pentru Rwanda şi pentru Africa.
Aşadar, când bărbaţii vor porni,
ar trebui să le dea şi femeilor startul.
Aşa că bărbaţii vor începe să numere.
Unii oameni s-au îndoit de noi.
"Antrenor african pentru acest program"
"Nu suntem suficienţi de buni. Avem nevoie de un european."
Cel mai important este să rămâi calm, să fii în siguranţă
şi, da, să economiseşti energie.
Trebuie să nu accelereze la maximum primele urcări.
Simt că oamenii vor fi puţin speriaţi.
Aceasta este echipa Africii de Sud.
Sunt deja aici de câteva zile.
Oriunde merg, sunt puţin surprins,
îmi strigă numele.
Eritreea !
Eritreea, prietenii mei !
În ţara celor o mie de dealuri, sunt sute de mii de oameni pe drum.
Totul se leagă, un parcurs selectiv.
Cu căldură şi umiditate.
Iată-l, Biniam Girmay reprezentând echipa sa, ţara sa, continentul său.
Dar întrebarea rămâne, ce poate face pe acest traseu brutal ?
Pentru Ashleigh Moolman Pasio, este ultimul ei Campionat Mondial.
O ultimă şansă de a-şi înscrie numele în istorie.
Miria Nantume, tânăra ciclistă ugandeză,
luni de antrenament, mii de kilometri.
Totul se reduce la acest moment.
E timpul ciclismului pentru Africa.
Vine în faţă Ashleigh Moolman Pasio pentru Africa de Sud.
Atlete precum Biniam Girmay...
Îi este greu lui Miria Nantume acum, se străduieşte să menţină poziţia.
Acum se apropie de Mur de Kigali.
Acesta este Bini şi cred că ascensiunea nu-i face bine,
dar acest traseu nu era pentru el.
Ashleigh Moolman Pasio e cea care readuce lucrurile la loc.
Se poate vedea că atacul Amandei Spratt
a făcut nişte pagube plutonului din spate.
Mai departe spre Mur de Kigali, cu o pantă de 15% la bază,
are 400 de metri lungime.
E o pistă clasică în inima Africii.
Ce efort !
Ce curaj din partea omului care a purtat speranţele unui continent.
Acest traseu e neiertător.
E prea mult pentru mine şi Miria astăzi.
Ce dezamăgire pentru sud-african.
Locul 29, în ciuda vuietului incredibil al fanilor africani
de-a lungul traseului.
Aveam crampe atât de puternice înainte de penultima urcare de la...
Ştiam că trebuie să fim în acea detaşare.
Bravo !
Da, m-am distrat bine.
La al doilea sigur abandonam. Nu puteam înainta.
Dar învăţăm mereu din greşeli. Data viitoare va fi mai bine.
Săptămâna viitoare am un tur în Burundi.
Vreau să câştig turul.
Ca să compensez pentru acesta.
E destul de greu.
Mă simt foarte obosit. Cred că e normal.
Deja văd mulţi băieţi abandonând din cauza traseului extrem de greu.
Dar da, sunt fericit să merg cu bicicleta,
cel puţin am făcut mulţi kilometri, 175, deci e destul de bine.
Sunt foarte mândră de persoana care am devenit.
Mai mult decât orice rezultate, am evoluat ca persoană
de la o femeie foarte nesigură şi timidă la o femeie puternică.
Nu doar fizic, ci şi emoţional şi mintal.
Îmi doresc să am o echipă în Europa
pentru a-mi continua cariera de ciclistă profesionistă.
Am încă vise mari. Acesta e doar începutul.
În spatele meu sunt foarte mulţi copii,
mai ales în Africa, care mă urmăresc, mă privesc.
Asta m-a împins să merg mai departe în sezonul următor.
Urcă-te pe bicicletă. Îţi va deschide uşi.
Îţi va oferi libertate.
Îţi va schimba viaţa pentru totdeauna.
Traducerea: WORDNET MEDIA www.wordnet.ro