Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
To je afriško svetovno prvenstvo. Vplivalo bo na vse
od juga proti severu in od vzhoda proti zahodu.
Svetovno prvenstvo je letos v Ruandi. To je ključno.
Kdorkoli lahko zmaga.
Cilj nastopa na svetovnem prvenstvu v Afriki je osvojiti mavrično majico.
Rada bi bila naslednji Biniam, ker je to nekdo,
na katerega so v Afriki trenutno vsi pozorni.
Pisec zgodovine, Biniam Girmay, vzhajajoča afriška zvezda.
Zgodovino pišeš, pišeš jo. To je za Afriko, veš to, Binnie.
Cilj ni bil pripeljati glavnine kolesarjev v Afriko,
ampak da to prvenstvo poteka v Afriki, za Afriko.
Sledi Mur de Kigali, klasična tlakovana cesta v osrčju Afrike.
Ostanite mirni in varni. Ljudje bodo lahko molili.
Prihodnost afriškega kolesarstva ne prihaja, tukaj je.
To bo proslavilo Afriko.
KOLESARSTVO V AFRIKI VZPON POKLICNEGA KOLESARSTVA
Dobro jutro, Kigali. Ura je točno 6.00.
Sonce vzhaja nad deželo tisočih hribov
in danes je poseben dan.
Svetovna kolesarska zveza bo imenovala Ruando kot gostiteljico
svetovnega prvenstva 2025.
Najprej sem ponosen, da bo svetovno prvenstvo v Kigaliju.
To je kar velik podvig.
Leto 2025 bo leto kolesarstva v Afriki.
Svetovno prvenstvo v cestnem kolesarstvu leta 2025 bo v Ruandi.
Prvenstvo so gostile vse druge celine, razen Afrike.
Ja, afriška kava, afriški čaj.
Vodo nalij v steklenico. Ne greš v klub?
Grem.
Ne boš umešala posha? -Ne, to je moja voda za kopel.
Je dobro, da se prhaš z vročo vodo?
Ja. Zakaj pa ne?
Sem Nantume Miria iz Ugande.
Dirkam za klub "Masaka".
Kolesarim od leta 2020.
Mama me je peljala s kolesom, ker sem takrat imela veliko skupin.
Bala se je, da me bo razvadila.
Ni marala športa, ampak me je peljala tja,
da se ne bi družila s slabimi ljudmi. Tako sem začela.
Vprašala sem jo, ali bo zmogla, ker je punca.
Očetovi sorodniki so ji prepovedali kolesarstvo.
Rekli so, da punce ne kolesarijo. Kot mama...
Če ji je všeč, naj poskusi.
Lepo je bilo, ker so jo plačali. Začela je služiti.
Ta denar porabimo za vzdrževanje hiše.
V kolesarstvo so se zaljubili celo tisti, ki ga ne marajo.
Miria je prišla v Južno Afriko. Njen talen smo opazili,
ko je vozila za klub "Masak" pri kolesarski zvezi Ugande.
Sem običajno pridem, da se spočijem.
Včasih pridem, ko sem žalostna in samo poslušam naravo.
Čutim energijo narave, kot jo zdaj. Vse je v redu.
Ne čutim stresa.
Gledam rastline, sončni zahod,
poslušam mukanje krav. Vse je v redu.
Živjo, sem Jean-Pierre van Zyl. Sem ljubitelj afriškega kolesarstva
in delam za Svetovno kolesarsko središče v Švici.
Ukvarjam se z razvojem Afrike.
Owen z ekipo pravi, da je Miria nadarjena, da si zasluži mesto
na pripravah v Pearlu v Južni Afriki.
To smo naredili že pred afriškim prvenstvom v Keniji.
Ni se utrudila, motivirana je bila. Izkoristila je priložnost.
Vidite lahko športnike,
ki doživijo razsvetljenje in dojamejo, da spadajo tja.
Izboljšujejo se, učiti se hočejo. Kot spužva so, podatke hočejo.
Rada bi, da ljudje vidijo moje dosežke,
da otroke vpišejo na kolesarstvo in da jih navdihnem.
To me žene naprej.
Ko pomislim na to, vem, da me morajo videti, da bodo začeli kolesariti.
Letošnji cilj je sodelovanje na svetovnem prvenstvu.
Južnoafričanka se vrača domov po dolgi dirki.
Moolman Passio, ki vozi za "SD", se odpira...
Ashleigh Moolman Pasio se je prebila naprej...
Kolesarka Ashleigh Moolman Pasio je prejela najvišje priznanje.
Ashleigh Moolman je bila zelo dolgo
edina predstavnica ženskega kolesarstva v Afriki.
Moolman Pasio še naprej uspešno predstavlja lokalno kolesarjenje.
Moolmanova gre naprej. Do konca bo šla.
Ashleigh Moolman Pasio je osvojila dres svetovne prvakinje.
Sem Ashleigh Moolman Pasio iz Južne Afrike.
Trenutno vozim za ekipo AG Insurance Sudal World Tour.
KATALONIJA ŠPANIJA
S prijatelji sem se igrala na ulici, vozili smo se s kolesi.
Ko sem bila v šoli, kolesarstvo ni bilo
poklicna pot ali celo nekaj,
kar sem si takrat predstavljala v Južni Afriki.
Ukvarjala sem se z bolj tradicionalni športi,
kot so hokej na travi, atletika, tenis.
Študirala sem kemijsko inženirstvo
in na fakulteti sem spoznala svojega moža, Carla.
Takoj, ko sva se spoznala,
je Carl takoj opazil moj potencial za kolesarstvo,
ker se sta moja majhna postava in moč nenadoma
izkazali za odlično razmerje med močjo in težo.
Počasi je postalo jasno, da sem nadarjena, da to moram početi.
Naslednje leto sem kolesarila v Evropi,
a ko sem začela, leta 2010, nisem prejemala plače.
Plače v ženskem kolesarstvu niso bile mogoče.
Preživela sem lahko samo tako, da sem dirkala za domačo ekipo.
Čez leto sem dirkala, na koncu sezone pa sem se vrnila.
Tekmovala sem za domačo ekipo, ki mi je dajala skromno plačo.
Nemogoče je dobiti priložnost
za vrhunski rezultat, če ne dirkaš v Evropi
med najboljšimi kolesarkami na svetu.
Ni šlo brez izzivov, bolečin in solz.
Prvo leto v poklicnem kolesarstvu
sem si v 12 mesecih kar trikrat zlomila ključnico.
Ni ji bilo lahko. Premagati je morala ovire,
ki čakajo afriške kolesarje, a ni obupala.
Ashleigh hoče, da bi njena kariera pomenila nekaj več.
Zaveda se, kaj njeni dosežki lahko pomagajo drugim.
Po 15 letih
na svetovnih prvenstvih je to mogoče zadnja priložnost za naslov.
Samozavestna bi morala biti. -Ja, res se tako počutim.
Vem, da sem se pripravila. Pripravljena sem.
Proga mi ustreza. Prevozila sem jo.
Vem, kako je v Ruandi. Prisotna bo afriška energija,
torej je veliko pozitivnih stvari, ampak mislim, da se moram
zavedati, da ne smem razmišljati, da nosim neko težko breme,
ker se v takih primerih ne odzovem zelo dobro.
To je zadnji poskus, da osvojim naslov prvakinje,
ampak se moram tudi zabavati in uživati v dirki.
Ja, to smo v Afriki že večkrat videli.
To je tisto, kar prinese rezultate.
Obožujem Afriko in energijo tukajšnjih ljudi.
Komaj čakam, da grem tja in dirkam pred afriškim občinstvom.
Super bo. -Greva in se potrudiva.
Ja. Navdušena sem.
Osvojitev naslova na svetovnem prvenstvu in olimpijskih igrah
je pravi izziv, ko prihajaš iz države zunaj Evrope.
Skoraj sem obupala nad tem, da bi postala svetovna prvakinja,
a sem ena najboljših na svetu.
Svetovno prvenstvo v Ruandi je prelomnica za kolesarstvo v Afriki.
To je šele začetek, ker bo to
dogodek, ki bo svetu pokazal,
kaj je v resnici afriško kolesarstvo.
Zanimivo bo. Svetovno prvenstvo bo v Ruandi.
Ali potrebujemo več dirk v Afriki,
ali več afriških tekmovalcev v Evropi?
To vprašanje smo si že zastavili in tukaj je. Bo uspel?
Mavrični dres je ubranila v slogu.
Popolnost.
Zadnji del dirke in Eddy Merckx je zmagal za pol kolesa.
Merckx je svetovni prvak. -Naš svetovni prvak.
Mavrični dres za Tadeja Pogačarja, popolno.
Sem David Lappartient, predsednik Mednarodne kolesarske zveze.
Mednarodno kolesarsko zvezo so ustanovili aprila 1900.
Svetovno prvenstvo v kolesarstvu je nastalo leta 1921. Posebna dirka.
Prejmeš dres, ki je nekaj edinstvenega.
To je edini šport, kjer prejmeš dres.
Mavrični dres je pravi vrhunec športa.
To je edini dres, ki ga vsi
prepoznajo in ga hočejo nositi.
Kolesarji sanjajo o tem, da bi nosili ta dres.
Vsi dirkači ga hočejo nositi
in zato je prvenstvo edinstveno.
Ni slušalk, zato moraš preprosto začutiti dirko.
Dirkajo države, samo ena dirka je in proga je krožna.
Okronali bomo enega od vrhunskih kolesarjev.
To je svetovno prvenstvo in nismo še bili v Afriki.
V Afriki sodelujemo s številnimi narodi,
spodbujamo kolesarstvo, da bi postal najbolj priljubljen šport na celini.
Tudi mi potrebujemo ta dogodek,
da kolesarstvo v Afriki pokažemo svetu,
da bodo videli tukajšnjo strast do kolesarstva.
Sem Chris Froome, štirikratni zmagovalec dirke po Franciji.
Rodil sem se v Keniji, torej v vzhodni Afriki.
V Afriki potrebujemo več dirk, kot je dirka v Ruandi.
To je najboljša priložnost za afriške kolesarje, da tekmujejo z Evropejci.
Ključna je Ruanda, ker gosti najpomembnejšo dirko,
Dirko po Ruandi in svetovno prvenstvo.
Sem Nelly Mukazayre, ministrica za šport.
Začeli smo skromno in napredoval na naslednjo raven,
kar je dobro, a bolj zahtevno.
To je poseben dan. Dirka po Ruandi bo na drugi ravni,
ker bo imela večji pomen,
saj gostimo svetovno prvenstvo v cestnem kolesarstvu leta 2025.
Napisan govor imam, ampak ga ne bom prebral.
Govoril bom iz srca, ker je danes velik dan za UCI.
Po 125 letih,
125. rojstni dan bomo praznovali 14. aprila letos...
Da bi to proslavili, smo se odločili priti v Ruando.
Spominjam se prvega srečanja s predsednikom Kagamejem.
Takrat ste se potegovali za organizacijo
svetovnega prvenstva UCI leta 2025 in predsednik je bil jasen.
Hotel je ustvariti dediščino. Hotel je gostiti dogodek,
ker je to kolesarski narod, a predvsem je šlo za dediščino.
Afrika si zasluži prvenstvo.
To bo tudi priložnost, da se Afrika predstavi kot resen tekmec
za velike dirke, kot je Dirka po Ruandi.
Taka dirka v Ruandi bo pomagala vsem organizacijam na svetu,
da dobijo občutek, kaj potrebujejo za prvenstvo septembra.
Kigali že leta dokazuje, da lahko gosti dirko svetovnega formata.
To ne pomeni, da ne bo nobenih izzivov.
Sprva bodo težave.
Čakajo jih drugačni izzivi kot države prvega sveta,
kot sta Švica ali Avstralija, ki sta že gostili prvenstvo.
Korenine kolesarstva segajo v Evropo,
natančneje v Belgijo, Francijo, Italijo, na Nizozemsko in v Španijo.
Primanjkuje nam raznolikosti, a delamo na tem.
Korenine kolesarstva v Afriki segajo v čase kolonializma.
Obstajajo države, kot je Eritreja, ki je verjetno najbolj strasten
kolesarski narod na celini. Italijanska kolonija so bili.
Južnoafriško kolesarjenje je bilo na začetku ločeno zaradi apartheida.
Kolonizirali so jih Britanci in Nizozemci.
Potem so tukaj še države, kot sta Maroko in Alžirija,
kjer je dolga kolesarska zgodovina povezana s Francijo.
Kolesarjenje tam ni samo šport, ampak tudi kot prevozno sredstvo.
Za primer vzemimo Južno Afriko.
Tam je veliko bolj razvito kot v drugih državah.
To je šport, s katerimi se ljudje ukvarjajo.
V drugih delih Afrike sta ena ali dve dirki na leto.
To je bila neverjetna pot ljubezni.
Nekoč je bilo 14 državnih zvez,
danes pa jih je 54. Ne smemo si lagati.
To se ni zgodilo lani ali predlani.
To, kjer smo danes, je zasluga naših predhodnikov in njihovega dela.
Če stvari postavimo v kontekst, je naša država stara samo 30 let.
Od genocida nad Tutsiji. To je pot, ki smo jo prehodili kot država.
Ruandska kolesarska zgodba
je med najlepšimi in navdihujočimi v Afriki.
Nastala je iz travme, vzdržljivost in transformativne moči športa.
Moje ime je Jamie Bissel in v Ruando sem se preselil
oktobra 2013 kot mehanik za državno reprezentanco.
Kolikor vem, zgodba o izvoru sega do Toma Ritchieja.
Tom Ritchie je začel program prevoza kave s kolesom. Videl je,
da kolesarstvo že obstaja. Porivajo kolesa.
Prevažali so krompir in korenje. Stari ljudje
so uporabljali kolesa kot orodje in videl je veliko potenciala.
Jonathan Boyer je prišel leta 2007
in preoblikoval projekt.
Prevoz kave je postal ruandska ekipa. Sam sem prišel proti koncu te zgodbe.
V državo so se preselili, da bi podprli mlade športnike,
ki so hoteli kolesariti in so sanjali.
Imeli so nekaj, kar so imenovali Prvotnih pet.
Moje ime je Uwimana Rafiki Jean de Dieu.
Sem nekdanji kolesar, zdaj pa sem mehanik in vodim kolesarske ture.
Sem Adrien Niyonshuti iz Ruande. Nekdanji poklicni kolesar sem.
Sprva je bilo to "projekt Ruanda",
nato pa je to postalo "ekipa Ruanda".
Po "ekipi Ruanda" je to postalo "vzpon Afrike".
Jocka Boyerja sem spoznal konec leta 2006.
Naš trener, Jonathan Boyer, je preizkusil veliko dirkačev.
Presenečen sem bil, da sem bil med prvimi petimi.
To mi je odprlo oči
in začel sem verjeti, da lahko postanem profesionalec.
Jocka Boyerja sem ves čas spraševal,
ali nas bo zapustil in se vrnil v ZDA, a je Jock rekel,
da bo tukaj, dokler ne dosežemo svojih ciljev.
Potrudili smo se in proslavili svojo državo.
Adrien Niyonshuti je izjemen človek.
V genocidu je izgubil šest bratov.
Adrien je postal olimpijec in hotel je biti kolesar.
Kolesar najvišjega razreda. -Mislim,
da je to začetek kolesarstva v Ruandi in svetovnega prvenstva.
Prihod svetovnega prvenstva 2025 v Kigali v Ruandi
je neposredno povezan z delom ljudi, kot sta Jock Boyer
in Kimberly Coates z ekipo Ruanda.
Če pred 20 leti ne bi postavili teh temeljev,
ne bi bili tam, kjer smo. Imamo več kot sto afriških kolesarjev
obeh spolov, ki tekmujejo na različnih ravneh kolesarstva.
Biniam Girmay je danes vzor afriškemu kolesarstvu.
Girmay se upira napadu
Van der Poela in piše zgodovino!
Pisec zgodovine, Eritrejec, vzhajajoča afriška zvezda.
Odlična vožnja Biniama Girmaya.
Ja, ko govorimo o preteklosti,
ni bilo veliko temnopoltih Afričanov, ki so tekmovali in zmagali.
Samo sodelovali smo, zdaj pa zmagujemo
na svetovnih dirkah in predvsem na klasikah.
Zelo sem ponosen, ker je to prvič,
da temnopolti Afričani osvajajo dirke in klasike.
Upam, da bo to, kar sem dosegel,
navdihnilo temnopolte Afričane, da jih bo še več.
Upam, da bom zgled prihodnjim dirkačem.
Mislim, da je prihodnost afriškega kolesarstva
svetla in vsi obožujejo ta šport.
Mislim, da sta moj uspeh
in vse, kar sem doslej dosegel,
imela velik vpliv.
MASAKA UGANDA
Rada bi bila naslednji Biniam, ker je to nekdo,
po katerem se zgledujejo v Afriki.
Vzornik je za fante, jaz pa hočem biti Biniam za dekleta.
V popolnem položaju je, da dobi to etapo.
Girmany je pripravljen. Dirkači katalonske ekipe napadajo.
Jakobson pospešuje ...
Girmay prevzame nadzor in vozi po sredini.
Mads Pedersen, Girmay.
Biniam Girmay je dobil prvo etapo Dirke po Franciji za Eritrejo!
Vsi Eritrejci in Afričani moramo biti ponosni.
Zdaj smo resnično del velikih dirk in dosegamo številne zmage.
Zdaj je naš trenutek, naš čas.
Girmay je dobil tri etape in zeleno majico. Odlično.
Še posebej ker se bliža Svetovno prvenstvo v Afriki,
ki bo septembra v Ruandi.
Seveda se ne sprašujemo več, ali je kolesarstvo povezano z Afriko.
Edinstvenega prvaka imamo. -Biniam nadaljuje to dediščino.
Zdaj ustvarja
priložnost, da mladi Afričani sanjajo,
da vedo, da lahko osvojijo dres in stopničke na Dirki po Franciji.
Miria, tukaj J. P.
Lepo te je slišati, trener.
Imaš trenutek? Dobre novice imam. -Ja, imam.
Miria, po pripravah v Južni Afriki
smo se zaradi tvoje predanosti, uspeha,
izkazane discipline
in predvsem po afriškem prvenstvu v Keniji,
kjer si nastopila, odločili, da te leta 2025 izberemo
za afriške kolesarske priprave. Šli bomo v Kigali
in v Bretanjo v Franciji na priprave na svetovno prvenstvo.
To je najboljša novica, kar sem jih dobila.
Jokala bom.
Ne vem, ali je to, kar čutim, resnično.
Naj bom srečna ali žalostna? Tega nisem pričakovala.
Sanjala sem o tem. -Miria, sanje se uresničijo.
Afriški kolesarji imajo veliko ovir, da dosežejo vrh.
Eden od očitnih so vizumi, kar omejuje potovanja.
Odvisno je od priložnosti, ki jih imaš.
V primerjavi z drugimi kolesarji v Ugandi,
ki imajo običajno težave s pridobivanjem vizuma,
sem svojega dobila pravočasno.
Uspelo mi je, pri drugih pa to traja tri ali štiri mesece.
Molim, da ti bo šlo dobro.
Začenjajo razumeti, kaj pomeni kolesarstvo v Afriki.
Mogoče bo čez dve leti kolesarstvo v Afriki sijalo.
To je velik korak in mislim, da je vsakemu kolesarju všeč,
da je v Franciji.
Učila se bom, nato pa bom to znanje prinesla sem.
KATALONIJA ŠPANIJA
Velika razlika med treningom ali pripravami na tekmovanje
in celo dirkanjem v Evropi je, da je kolesarjenje tukaj kultura.
Veliko varnejše je, kar pomeni, da si kot ženska
samostojna in treniraš ali opravljaš svoj poklic.
To mi je spremenilo življenje. Samozavestnejša sem poslala.
Prihod v Evropo je bil prava vstopnica za svobodo.
To je velika sprememba.
Zapustiš svojo državo, celino, družino. Neznana sem bila,
a sem bila v Južni Afriki najboljša.
Tudi v Afriki sem bila najboljša. Svojo pot sem morala najti.
Takrat je to pomenilo, da me ne sme biti strah in da moram tvegati.
Dolgo časa sem bila vodilna predstavnica
in zgled Južni Afriki in celini, zdaj pa je tukaj še Kim.
Lastnik ekipe me je poklical in vprašal,
ali je vredno vlagati v Kim, da jo bodo vzeli v ekipo.
Povedala sem mu, da ima Kim smisel za dirke.
Upam samo, da je to,
kar sem naredila skozi leta, pomagalo Kim,
da je tam, kjer je danes, da bo uresničila svoje sanje.
Nimajo denarja za letalske vozovnice.
Na dirki "Etoile de Besseges" lahko sodeluje celinska ekipa,
a nimajo denarja. Če imajo dobra kolesa in opremo,
je vse mogoče. Težava je v denarju.
Kolesarjenje je kot formula 1. Če nimaš denarja, nimaš ničesar.
Enako je s kolesom. Tega ne razumemo,
ker je za nas življenje lahko, vajeni smo tega.
MUSANZE RUANDA
Oprema je zame na prvem mestu.
Kolesarstvo ni popolno, a bi rekel, da je kar dobro.
Kolesarstvo je drago. Ne gre samo za teniske in osnovne stvari.
Vrhunsko kolo za Dirko po Franciji stane 15.000 evrov.
To so vhodni stroški, ki so dragi za vse.
Drago je za Afričana, Evropejca ali Američana.
Disk in menjalnik sta zlomljena. -Ja, v redu je.
Nisem vedel za menjalnik, sicer bi ti ga prinesel.
Uredili bomo. Vprašal bom Seana... -Si lahko enega izposodim?
Ja, če ima tu kakšnega, ki si ga lahko izposodiš.
Rezervne ročke imamo. -Ja.
Tri dodatne imamo. -Odlično. -Dobro.
Pisal bom Seanu, ker gotovo spi. Vprašal ga bom, ko vstane.
Bom vprašal, ali ga ima, da ga zamenjamo po dirki.
Deli so najpomembnejši. Iztrošijo se, to je normalno.
Tudi ekipe v Evropi imajo težave s pokrovitelji,
da dobijo, kar potrebujejo. Tudi mi imamo težave s tem.
Pomembno je, da to povemo ljudem, ki morajo to slišati.
Že 15 let poslušam, da so kupili nova kolesa.
Kaj pa dele? Tudi dele potrebujemo.
V državi, kot je Ruanda, je težko kupiti Shimano, SRAM, kolesa...
Težko je. Z Jonathanom smo govorili o tem.
Pokvaril je verižni menjalnik.
Če imamo srečo, bo čez nekaj mesecev dobil novega.
To je precej hitro. Nekaj mesecev?
Povej to nekomu iz Nemčije ali Francije.
Greš v trgovino. V najslabšem primeru jih kupijo sami.
Boš dirkal po Franciji?
Ja.
Boš zmagal? -Ja.
Kaj žvečiš?
Miria, daj mi mango.
Znaš gojiti mango, Immakulate? Moji so sladki.
Sem Miiro Michael in sem ustanovitelj in predsednik kluba "Masaka".
Ta kolesarski klub smo ustanovili v osrednji Ugandi, v Masaki.
V klubu smo pred šestimi leti
začeli s programom za razvoj kolesarstva.
Vsak konec tedna smo za zabavo organizirali dirke črnih mamb.
Pozneje smo se razvili in dojeli, da potrebujemo generacijo
mladih kolesarjev, ki še prihaja. Začeli smo pred šestimi leti,
trenutno pa imamo približno 50 mladih kolesarjev.
Začeli so iz nič in skupnost se zgleduje po njih.
Ne samo zaradi kolesarstva, ampak kako se spreminja skupnost.
Hvala za vse. Hvala za vaš čas,
da sem razložila, kaj sem se naučila, da sem to lahko delila.
Rada bi, da veste,
da ste vi fantje, me pa smo punce. Vašo pomoč potrebujemo,
ker nas navdihujete.
Ko nas zapustite, bomo zapustile tudi šport.
Mogoče sem razvajena.
Mislijo, da mi mama daje preveč svobode,
ker mi dovoli, da se ukvarjam s kolesarstvom.
Pravijo, da je moja mama trapa, česar ne maram.
Številne skupnosti kolesarstvo še vedno vidijo kot moški šport.
Dekleta se srečujejo z nadlegovanjem in sramoto.
Tudi družine doma jim lahko prepovedo kolesarstvo.
Zato veliko deklet obupa. Podobno je s fanti.
Ni jasnih smernic, ampak ženske dobijo manj denarja
in ni jasno, ali se lahko preživljajo s tem športom.
Kot klub se trudimo premostiti razlike med spoloma.
Dal vam bom primer. Mama pripelje hčerko,
ki je stara 14 let, v klub
in reče, da jo hoče včlaniti v kolesarski klub.
Ko vprašam, zakaj, reče, da je njena hči boljša od fantov.
Miria je prišla pri 14 letih, zdaj jih ima 18.
V štirih letih so se zgodile neverjetne stvari.
Miria je prva Ugandčanka, ki je predstavljala državo
na afriškem prvenstvu. Veste, kaj? Na stopničkah je bila.
Bila je v Ruandi, Burundiju, Keniji
in vsak dan je boljša.
Vidimo, da se stvari spreminjajo, če damo dekletom priložnost.
Znamke, kot so Zwift in platforme za notranje treninge so postale kraj,
kjer dekleta lahko varno kolesarijo.
Prav tako lahko tako najdemo talente, a vseeno obstajajo omejitve.
To ne more nadomestiti vožnje po cesti, še posebej
ker je večina kolesarjev v Evropi. Precej evrocentrično je.
Ko prvič odidejo v Evropo, doživijo kulturni šok,
predvsem, če je treba tam ostati dolgo časa.
Športnike muči domotožje, ne vidijo svoje družine
in ukvarjajo se s precej neusmiljenim športom.
Česa se veselim pri pripravah v Evropi?
Predvsem sem navdušena.
To bo prvič, ko se bom vozila z ljudmi,
s profesionalci. Drugi bodo imeli prijatelje, jaz pa bom izpostavljena.
Zapustila bom svojo družino, ampak bom
tekmovala za svoje punce. Srečne bodo, ko mi bo uspelo.
Predvsem pa se veselim, da bom v ekipi
in opravila vse treninge, ki so mi jih pripravili,
da bom uspešna na svetovnem prvenstvu.
Zadnjih nekaj sto metrov. Vodilna skupina se bori za vsak meter.
Ashleigh Moolman Pasio je tik za njimi.
Zdi se, da letos ne bo na stopničkah.
Zlomila sem si vretence. Novi talenti prihajajo.
Lani nisem dosegla nobenega svojega cilja.
To je bilo zelo zahtevno obdobje.
Lani sem se hudo poškodovala,
zlomila sem si vretence, in težko se je bilo vrniti.
Imela sem borbeni duh in bila sem odločena,
a na poti je bilo veliko ovir.
Liege-Bastogne-Liege je bila živčna tekma, razočarana sem bila.
Hkrati pa sta bila to zgodovinski in velik dosežek
za mojo sotekmovalko Kim in mojo ekipo.
Hoteli smo se dokazati, odličen načrt dirke smo imeli.
Velik del načrta sem bila. V hipu smo vse izgubili.
Zaradi poškodbe sem prekinila tekmo, ni bilo smisla nadaljevati.
Mislila sem, da sem razočarala ekipo. Vstopila sem v avtobus in videla Kim,
ki ni bila v ospredju, zato sem se počutila poraženo.
Nato se je v hipu vse spremenilo.
Kim Le Court mora izbrati pravi trenutek. Še 200 m.
Kim Le Court gre po sredini. Kim Le Court in Puck Pieterse.
Ena od njiju bo zmagala. Kim Le Court v prednosti.
Kim Le Court je vstala in slavi za AG Insurance Sudal!
Prva Afričanka, ki je osvojila klasično dirko.
Zame je bil to pravi vrtiljak zaradi izzivov,
s katerimi sem se srečala v prvem delu leta.
Vrnila sem se po poškodbi in klasika v Ardenih je bila prvi cilj.
Morala sem najti ravnovesje v sebi,
ker sem bila razočarana, nezadovoljna in jezna nase,
a sem bila tudi vesela za Kim in ekipo.
V državah, kot sta Kenija in Etiopija, lahko tečeš
in takoj lahko tečeš maraton. V kolesarstvu
samo s treningom ne boš postal prvak kot v drugih športih.
V kolesarstvu je to nemogoče, ker moraš tekmovati,
znati se moraš prebiti v glavnino in se zaščititi pred vetrom.
Če hočeš to doseči, moraš, žal, priti v Evropo,
ker tam poteka večina dirk.
Tam se bodo tega naučili. Seveda, afriški dirkači
morajo potovati, ker je zanje težje.
Uvedli smo omejitve in podobno.
David Lappartient je hotel ustvariti afriško ekipo,
ki jo imenujemo ekipa Afrika 2025.
Tako se ustvarjajo priložnosti.
Odpeljite jih v Bretanjo in jim predstavite lokalne dirke.
Sistem v Franciji je odličen, ker imajo veliko različnih ravni.
Ko se dokažeš, napreduješ na naslednjo raven.
Prav to potrebujemo.
Osnovna raven igra neverjetno vlogo pri razvoju afriških športnikov.
Verjamem, da imamo nekje v Afriki naslednjega Chrisa Frooma,
naslednjega Biniama Girmayo ali Ashleigh Moolman Pasio.
Tam so in čakajo, da jih odkrijejo.
Nekje v Afriki imamo zmagovalca Dirke po Franciji.
Na praktični ravni pa potrebujemo pobudo na lokalni ravni.
Začeti morate z 10.000 športniki, kjer je tisoč nadarjenih športnikov,
sto jih bo doseglo poklicno raven in deset bo najboljših na svetu.
Čez deset let bosta na Dirki po Franciji dva, trije Afričani,
če bodo delali pravilno. Vsi si morajo prizadevati.
To so odlični kolesarji, a nimajo mednarodnih izkušenj.
Vrhunski šport je vse manj plemenit
in verjamem, da Afrika za kolesarstvo potrebuje ponižnost in podporo.
Vznemirljivo je, ker čutimo, da počnemo nekaj pomembnega.
Ko sem dobila vizum, sem bila presenečena.
Kako sem dobila vizum v samo dveh tednih?
Dobila sem ga, ker sem zaprosila
marca... Je bilo februarja?
Ne, marca. Naslednji termin je bil avgusta.
Razmišljala sem, da bom nehala kolesariti, če ne grem v Francijo.
Ne boš kolesarila. Nehaj.
Če ne dobiš vizuma, nehaj.
Še mama mi je to rekla. Če ne dobiš vizuma, nehaj.
Ko greš v Francijo, razumeš, kje si v kolesarstvu.
Kje sem glede na evropska dekleta?
Kakšne so moje spretnosti, trening? Kje sem?
Evropa je seveda najboljša v kolesarstvu
in svetovnih športih. Najboljši so.
Vreme v Evropi je največji izziv.
Ceste so ozke, vozijo po desni strani, hrana
in jezik... To so moji največji izzivi.
Z avtom gremo.
Ni težava v tem, gre za iskanje položaja v glavnini.
Če nisi vajen glavnine, v kateri je 20 dirkačev
in nato 50 ali sto dirkačev, je to nekaj čisto drugačnega.
Za sprint imate 20 sekund.
20 sekund in 40 sekund počitka.
Gledal sem te, nisi pospeševala.
Niti 20 sekund nisi pospeševala. -Kaj?
To si lahko samo predstavljamo, na Garminu ni tega.
Že dva dni ga nimamo. -Borile smo se.
Dobre sprinte moraš delati. Dober sprint.
Včeraj sva govorila o tem. -Ja, danes sem to naredila.
Nekatera dekleta so tukaj že dva tedna, pozneje sem prišla.
Mislila sem, da sem zamudila, da jih ne bom dohitela.
Zdaj pa sem samozavestna.
Sprva me je bilo strah.
Nisem vedela, kako bo.
Novi ljudje, jezik, hrana, postelja, besede, delo, klimatska naprava. Vse.
Arabsko govoriš. Jaz sem iz Ruande,
ne moremo se pogovarjati. Svoj jezik pogrešam.
Kako me bodo ljudje gledali kot temnopolto žensko v Evropi?
Kako bo? Strah me je. Vsega se bojim.
Najbolj se bojim ljudi.
Prvič sem daleč od doma in to bo dolgo obdobje.
Strah me je bilo, ampak uživam in tega sem vajena.
Moj cilj ni zmagati na svetovnem prvenstvu, ne razmišljam o tem.
Ja. -Samo razmišljam...
Da pridem na svetovno prvenstvo. To je cilj in vse bo v redu.
Mogoče...
V sanjah se vidim kot Biniam Girmay.
Tudi on je tako začel. Začel je pri UCI.
Ne, začel je z lokalno ekipo, UCI, nato poklicno in nato je zmagoval.
Novica iz sveta kolesarstva.
Južnoafričanka Ashleigh Moolman Passio bo mogoče izpustila
svojo zadnjo Dirko po Franciji.
Kljub vrnitvi po poškodbi in ko je leta 2023 nosila zeleno majico,
poročila kažejo, da se mogoče ne bo uvrstila v ekipo.
KATALONIJA ŠPANIJA
Ne bom dirkala na Dirki po Franciji.
Zame je to velik udarec,
ker ne gre samo za kolesarsko dirko,
ampak je to del vsega, za kar sem se borila vso kariero.
Zavzemam se za ekipne vrednote,
za kolektiv in da gradimo ekipo, a so me izločili?
Ruanda je moj zadnji napad na svetovni naslov.
Vsa leta priprav, truda in izzivov,
ki sem jih premagala, so v meni zanetila močen ogenj.
Moralo bi biti nekaj velikega, da bi mi preprečilo,
da ne bi dosegla želenih rezultatov. Tokrat grem na vse ali nič.
Če moram to narediti sama, se bom potrudila,
da osvojim mavrični dres za Južno Afriko in Afriko.
Naredila bom to, kar sem se naučila v vseh dirkah.
Vse bom združila in uporabila znanje.
Upam, da bom boljša, ker se počutim močno.
Lažja in napadalnejša sem.
Prvih sedem krogov.
Umiri se, spremljaj dirko,
opazuj vedenje drugih tekmovalk in po sedmih krogih
počasi pospešuj. Ne ves čas. Prav?
Uspelo ti bo. Osredotoči se na cilj. Uspelo ti bo, če boš mirna,
Ne lovi prvega mesta. Ni ti treba biti vedno spredaj.
UCI je igrala ključno vlogo. Pred časom so označili Afriko
kot prednostno nalogo, ko gre za globalizacijo kolesarstva.
Te pobude je treba nadaljevati.
Še vedno se borimo, da lahko dirkamo, ne za zmago na dirki.
Začeti moramo z velikim zaledjem na lokalni ravni.
Večja je izbira, verjetneje je, da bomo našli vrhunske športnike.
Gremo, dekleta! Dajmo.
KATALONIJA ŠPANIJA
Pogovoriva se o ciljih.
Torej...
Svetovno prvenstvo v Afriki, v Ruandi. Mislim,
da je to odlična priložnost, da izkoristimo kaos
in da so Evropejci zunaj svojega območja udobja.
Ja. -Izkoristimo priložnost. -Ja.
Glede na to, kaj sva videla, nihče ne ve, kaj lahko pričakuje.
Veliko spremenljivk je. -Ja.
Predvsem hrana. -Ja.
To je pomembno. -Ja, disciplinirana moram biti.
Iz Južne Afrike si, tam si odraščala,
zato imaš močnejši želodec kot večina. Upam. -Ja, res je.
Občutki in občutja so v Afriki drugačni.
Ko si v Evropi, veš, da so Evropejci bližje družinam,
domu, kar zelo vpliva na dirkanje in nastop.
Zdaj pa smo v Afriki, od koder si, kjer si odraščala,
zato je to pomembno. -Timsko delo bo zanimivo.
Ne bo lahko,
ker ni veliko prostora, kjer se lahko organiziramo.
Tukaj, recimo, je lepa ravnina.
To bo prostor za osvežitev, a boš morala vse vzeti sama.
Ja, ampak ni dovolj dolga, da dosežemo pravi zagon. -Ja.
Ko dobijo zagon in začnejo loviti,
imamo ovinek, ovinek, ovinek.
Če je kakšna dirka, ki ustreza posameznemu vozniku,
je potem to ta.
Biniam Girmayi se mogoče ne bo udeležil prvenstva v Kigaliju.
Gorska proga ni primerna za eritrejskega sprinterja,
a na milijone Afričanov upa, da ga bodo videli na startu,
da bo predstavljal celino. -Biniamovi dosežki so neverjetni.
To je izjemno težko doseči.
Premagal je več ovir kot drugih dirkači v glavnini,
proti katerim tekmuje. Ni še končal.
Še veliko let ima pred sabo.
Sposoben je postati svetovni prvak. Ne tukaj, ker v gorah ni najboljši.
Čakamo Montreal leta 2026.
Rad bi, da bi postal
prvi Afričan, ki je osvojil svetovno prvenstvo UCI.
To prvenstvo mu ne ustreza, ampak taka je usoda.
Obraz afriškega kolesarstva je. Mora biti tam in se pojaviti.
Razumeti mora, da je ta trenutek večji od njega.
Formacija kolesarskega centra UCI,
spredaj je številka 24, Miria Nantume.
Sprint v zadnjih metrih. Številka 21 je v ospredju...
Zakaj nisi napadla? -Vsi smo utrujeni.
Utrujena sem. -Trikrat sem ti rekla, da potegni, Miria.
Ko sem napadla na vzponu, ko sem upočasnila in se vrnila.
Rekla sem, da napadi na koncu, Miria. Vsi smo utrujeni.
Kakšen je tvoj prvi vtis po dirki? Kako se počutiš?
Malo sem razočarana in mislim, a je tudi ekipa razočarana.
Vseeno sem zadovoljna z rezultatom, saj sem prvič v Evropi.
Pobegnila sem. Dohitele so me, a sem bežala.
Lepo je bilo. Zelo sem napredovala, kar slavim.
Do svetovnega prvenstva bom mogoče boljša kot zdaj.
KIGALI RUANDA
Svetovno prvenstvo v kolesarstvu gre v Afriko.
Svetovno prvenstvo v cestnem kolesarstvu poteka Kigaliju v Ruandi.
Ruanda je prva afriška država, ki organizira svetovno prvenstvo.
Veliko težav z želodcem imam.
Opravila sem preiskave in težava je v sladkorju,
mlečnih izdelkih in kvasu, ne v glutenu.
V Kigaliju sem, spet se počutim močna, pripravljena.
Počutim se sveže, ker se moja sezona na neki način
sploh še ni začela. Težko leto je bilo.
Na začetku leta sem mislila,
da imam težave zaradi zloma vretenca.
Lani sem si zlomila deseto prsno vretence.
Trening in priprave so šle dobro. Dirko sem začela z upanjem,
da bo spet tako kot prej.
Na dirki sem bila razočarana. Nisem bila prava jaz.
Spet je bilo zelo živčno in zmedeno.
Po slabih dveh urah sem povsem prazna in zdi se,
da takoj, ko porabim gorivo od prejšnjega dne ali od zajtrka,
ko se glikogen porabi, nič več, kar zaužijem, ne gre v mišice.
Moj krvni sladkor je visok.
Tako je bilo ves dan, tudi ko nisem bila na kolesu.
Končno smo prišli do zaključka...
Po krvnih preiskavah smo ugotovili, da je kriva inzulinska rezistenca.
Našli smo zdravila, ki mi pomagajo z inzulinom.
Ko sem ga začela jemati,
sem takoj opazila, da se je raven sladkorja v krvi popravila.
Neverjetno je, kako je to spremenilo,
kako sem se počutila, manj tesnobna sem bila.
Noro. Počutila sem se kot nov človek.
KIGALI RUANDA
Iz Evrope sem se vrnila v Afriko, kjer bo svetovno prvenstvo.
Vesela sem in navdušena, ker smo Afričani dobili priložnost,
da ta največji dogodek organiziramo v svoji državi.
Afrika bo zavzela svoje mesto.
Zdaj je čas, da zasijemo in se resnično potrudimo.
Vemo, da so Evropejci veliko boljši od nas,
a to je naša dežela, zato bomo to izkoristili in se potrudili.
Ko sem se osredotočila na delo, nisem pričakovala,
da bom tako hitro na svetovnem prvenstvu.
Mislila sem, da se bo to zgodilo čez dve leti.
Šele začela sem se posvečati temu.
Šele začela sem in na svetovnem prvenstvu sem.
Iz pepela v svet.
Najtežji del programa je bilo dirkanje v veliki glavnini,
ker sem v Ugandi dirkala s sedmimi, desetimi puncami, kar ni veliko.
V Evropi je na startu 80 deklet. Težko je bilo, ampak uživam.
Zdaj razumem. Vem, kam grem.
Vsi poklicni kolesarji so šli po isti poti.
Ko vidiš profesionalce, kot so lokalne ekipe,
profesionalne ekipe, UCI, dajejo poklicne pogodbe.
V nasprotju s pričakovanji bo Eritrejec Biniam Girmay na startu
svetovnega prvenstva v Kigaliju.
Nastopil bo po tednih dvomov, ali mu neusmiljena proga ustreza.
Ne bo nosil samo svojih ambicij, ampak tudi upanje celotne celine.
Na začetku sezone sem malo okleval,
ampak v čast in veselje mi je biti v Ruandi,
ker je to ena od naših držav,
kjer obožujejo ta šport in so zelo strastni.
Ne morem v Liege-Bastogne-Liege. Tudi v Lombardijo ne grem,
ker je precej naporno in nočem biti tam,
da začnem dirko in takoj odstopim. Ni lepo.
Ta priložnost, ko smo prvič v Afriki,
je zelo pomembna za afriške kolesarje.
Proga je veliko težja za afriške dirkače.
Iskreno, boljše bi bilo, če bi afriški dirkači dobili priložnost.
Vedno rad dosežem dober rezultat in poskusil bom,
potrudil se bom, a kot sem rekel,
sem vesel, da nosim državni dres in predstavljam svojo državo.
Poklicali so me, naj pomagam reprezentanci, kar sem sprejel
stoodstotno in tukaj sem, da podprem svoje sotekmovalce.
So drugi že imeli novinarsko konferenco? -Pogi jo je imel.
Remko. In Kim Le Court.
Bo jutri dosegla dober rezultat? -Mislim, da bo.
Strmine ji niso všeč. -Ferrand-Prévot mogoče.
Mur de Kigali je zahteven.
Če tukaj pospešijo, bo polovica skupine...
Če bo Pogi dober, bo pospešil.
Dobro bi bilo, če bi kdo iz naše ekipe pobegnil.
Kigali! Ste tukaj?
Naj vidim zastave! Kigali!
Dobro jutro. Dobrodošli na svetovnem prvenstvu UCL 2025,
ki se odvija v Kigaliju v Ruandi. Omenili smo, da je to prvič,
da bo to tekmovanje potekalo v Afriki.
To je to. Ženska in moška cestna dirka.
Upamo, da bo to ustvarilo trajno dediščino.
Posebno je iz več razlogov.
Bila sem vodilna predstavnica Južne Afrike in Afrike.
To je moje 16. leto poklicne kariere
in dolga leta sem bila edina afriška kolesarka,
ki tekmuje na vrhunski ravni ženskega kolesarstva v Evropi.
Lepo je videti, da se mi je pridružilo več tekmovalk.
Tekmovalke, kot je Kim Le Court, ki na tej dirki nosi rumeno majico.
Počasi, a zagotovo napredujemo, kar je odlično.
Pomembno je, da imam upanje in željo,
da dosežem dober rezultat, a hočem biti ponosna na dirko,
ki jo bom vozila in da jo bom ponosno končala.
Ko pridemo,
pred začetkom popij elektrolite.
Pred začetkom dirke.
Danes je zelo vroče. -Ja, zelo.
Ohraniti moraš svojo moč, ampak si pripravljena.
Verjeti moraš v to.
Naredila si vse, kar si lahko,
da si se pripravila.
Ko boš tekmovala,
se spomni vsega, kar si žrtvovala.
Trdi treningi, ločena si bila od družine,
vse trpljenje na kolesu.
Francija je težka.
Na startu se spomni vsega tega,
to uporabi kot gorivo in motivacijo,
da boš čim boljša, ne glede na rezultate.
Leto dni sem se pripravljala.
Moja mama danes...
V klub gre.
Vse iz skupnosti so povabili, naj pridejo.
Naj bodo ponosni. -Potrudila se bom.
Najprej potrebujemo osnove. Zaostajamo za evropskimi dirkači.
Težko kupimo kolo, ker v Evropi stane od 14.000 do 15.000 evrov.
Ko pogledaš sem, ne veš, kdo si to lahko privošči.
Veliko težje je. Ni nam treba imeti
največjih dirk in podrobno. Potrebujemo
boljše trenerje in hrano.
Zelo bi nam pomagalo, če bi afriški tekmovalci dobili priložnost.
Neusmiljeno bo. Več kot 6.000 m vzponov.
Vročina, vlaga, Mur de Kigali oziroma Kigalijski zid.
Neverjetno težko je. To bo izjemno težka dirka.
Vedno je prisotnega nekaj stresa,
a je zgodovinski trenutek za Ruando in Afriko.
Ko moški začnejo, bodo določili začetni čas za ženske.
Ko moški začnejo, se bo začelo odštevanje.
Nekateri so dvomili v nas. Zaradi afriškega trenerja v programu
mislijo, da nismo dobri, da potrebujemo Evropejce.
Najpomembnejše je, da ostanete mirne,
varne in da varčujete z energijo.
Upam, da ne bodo pospeševale na prvem vzponu.
Mislim, da bodo ljudje rahlo prestrašeni.
To je južnoafriška ekipa.
Tukaj sem nekaj dni.
Povsod sem presenečen, ker me ljudje kličejo po imenu.
Eritreja! -Eritreja, prijatelji!
V deželi tisočerih gričev je na ulicah na tisoče ljudi.
Vse se je sestavilo, zahtevna proga,
vročina in vlaga.
Biniam Girmay predstavlja svojo ekipo, državo in celino.
Veliko vprašanje ostaja. Kaj lahko naredi na tej neusmiljeni dirki?
Za Ashleigh Moolman Pasio je to zadnje svetovno prvenstvo.
Zadnjič se bo poskusila zapisati v zgodovino.
Miria Nantume, mlada tekmovalka iz Ugande,
meseci treningov, na tisoče kilometrov.
Ta trenutek je odločilni. Čas je za kolesarstvo v Afriki.
Ashleigh Moolman Pasio se prebija naprej za Južno Afriko.
Dirkači, kot je Biniam Girmay...
Miria Nantumo je v težavah, trudi se držati krmilo.
Bližajo se "Kigalskemu zidu".
Tukaj je Binnie in bojim se, da ima težave na vzponu.
Ta proga ni zanj.
Ashleigh Moolman Pasio je spet vse združila.
Jasno je, da je napad Amande Spratt
škodoval skupini v ozadju.
Prišli so do Mur de Kigali, 15-odstotni naklon, dolžina 400 m.
Klasična tlakovana cesta v osrčju Afrike.
Kakšen trud. Kakšen pogum človeka, ki nosi upanje celine.
Ta proga je neizprosna. Za Mirio je bilo danes preveč.
Razočaranje za Južnoafričanko. 29. mesto
kljub neverjetni spodbudi afriških navijačev na poti.
Na predzadnjem vzponu sem imela hude krče.
Vedela sem, da bi morali bežati. -Čestitam.
Imela sem se odlično. V drugem krogu sem popustila. Nisem zmogla.
Iz napak se učiš. Naslednjič bom boljša.
Naslednji teden tekmujem v Burundiju. Zmagati hočem.
Da nadoknadim to dirko.
Res je težko. Utrujen sem, kar je normalno.
Vidim, da je veliko fantov odnehalo, ker je proga izjemno zahtevna.
Vesel sem, da se vozim s kolesom, in vsaj prevozil sem
dolgih 175 km, kar je precej dobro.
Ponosna sem na osebo, ki sem postala.
Bolj kot na rezultate. Kot oseba sem se razvila
iz negotove in sramežljive ženske
v močno žensko.
Ne samo fizično, ampak tudi čustveno in duševno.
Rada bi dobila ekipo v Evropi, da bi nadaljevala svojo kariero.
Še vedno sanjam velike sanje. To je šele začetek.
Veliko otrok, zlasti v Afriki, te spremlja in ti sledi.
To mi daje zagon za naslednjo sezono.
Sedi na kolo, odprla se ti bodo vrata,
ki ti bodo dala svobodo in ti za vedno spremenilo življenje.