Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ovo je afričko Svetsko prvenstvo. Imaće uticaj
od juga do severa i od istoka do zapada.
Svetsko prvenstvo je u Ruandi ove godine. To je ključno.
Može krenuti u bilo kom smeru.
Cilj je da se na Svetskom prvenstvu u Africi osvoji dres duginih boja.
Želim da budem sledeći Binijam, jer je on neko
na koga se sad svi u Africi ugledaju.
Tvorac istorije, Binijam Girmaj, afrička zvezda u usponu.
Pišeš istoriju, pišeš je. Ovo je za Afriku, znaš to, Bini.
Cilj nije bio da dovedemo naš peloton u Afriku,
već da ovo prvenstvo održimo u Africi, za Afriku.
Mur de Kigali, klasična, kaldrmisana staza u srcu Afrike.
Ostati smiren i bezbedan. Ljudi će moći da se mole.
Budućnost afričkog biciklizma ne dolazi, već je ovde.
Staviće Afriku na mapu.
BICIKLIZAM AFRIKE Uspon profesionalnog biciklizma
Dobro jutro, Kigali. Tačno je 6 sati.
Sunce se diže nad Zemljom hiljadu brda
i danas je poseban dan.
Svetska biciklistička unija će imenovati Ruandu za domaćina
Svetskog prvenstva 2025.
Pre svega, ponosan sam što Svetsko prvenstvo dolazi u Kigali.
To je baš velik podvig.
Godina 2025. biće godina biciklizma u Africi.
Svetsko prvenstvo u drumskom biciklizmu 2025. biće u Ruandi.
Svi ostali kontinenti, osim Afrike, već su bili domaćini prvenstva.
Da, afrička kafa, afrički čaj.
Sipaj vodu u flašu. Zar ne ideš u klub?
Idem.
Hoćeš li da se družiš, Pošo? -Ne, ovo mi je voda za kupanje.
Je l' dobro za tebe da se tuširaš toplom vodom?
Da. Što ne bi bilo?
Ja sam Nantume Mirija, iz Ugande sam.
Vozim za klub "Masaka".
Bavim se biciklizmom od 2020.
Majka me je odvela na biciklizma, jer sam tad imala puno grupa.
Plašila se da će me pokvariti.
Nije joj se dopadao sport, ali me je odvela
da manje provodim vreme s lošim vršnjacima. Tako sam počela.
Pitala sam je hoće li moći, jer je devojka.
S očeve strane su joj branili biciklizam.
Govorili su da devojčice ne voze bicikl. Ali kao majka...
Ako to voli, nek isproba sreću.
Bilo je sjajno jer je čak bila i plaćena. Donosila je novac.
Od tog novca održavamo kuću.
Zavoleli smo biciklizam, čak i oni negativnog stava.
Mirija je došla u Južnu Afriku i videli smo njen talenat
u klubu "Masaka" pri Biciklističkoj asocijaciji Ugande.
Ovamo obično doðem da se odmorim.
Nekad doðem i kad sam tužna i samo slušam prirodu.
Osećam vibracije prirode, kao sad. Sve je dobro.
Ne osećam stres.
Gledam biljke, zalazak sunca,
slušam mukanje krava. Sve je u redu.
Zdravo, ja sam Žan-Pjer van Zil. Ljubitelj sam afričkog biciklizma
i radim za Svetski biciklistički centar u Švajcarskoj,
na razvoju Afrike.
Oven i njegov tim kažu da je Mirija vrlo talentovana, zaslužuje mesto
u trening kampu u Perlu, u Južnoj Africi.
To smo uradili pre Afričkog prvenstva u Keniji.
Nije se umarala, bila je baš motivisana. Zgrabila je priliku.
Možete videti sportiste koji
dožive prosvetljenje i shvate da tu pripadaju.
Postaju bolji, žele da nauče. Oni su kao sunðer. Žele informaciju.
Želim da ljudi vide šta sam postigla,
da upišu decu na biciklizam i da ih inspirišem.
To me održava.
Kad pomislim na to, znam da treba da me vide i ući će u biciklizam.
Cilj ove godine je učešće na Svetskom prvenstvu.
Južnoafrikanka se vraća kući posle duge trke.
Otvara se Mulman Pasio koja vozi za "SD".
Ešli Mulman pravi veliku razliku.
Biciklistkinja Ešli Mulman Pasio odnela je najveće priznanje.
Ešli Mulman je najduže bila
jedini nosilac zastave afričkog ženskog biciklizma.
Mulman Pasio i dalje uspešno predstavlja lokalni biciklizam.
Mulman ponovo kreće napred. Ide do kraja.
Ešli Mulman osvaja dres svetskog šampiona.
Zovem se Ešli Mulman Pasio. Južnoafrikanka sam
i trenutno vozim za AG Inšurans Sudal tim Svetske turneje.
KATALONIJA ŠPANIJA
Igrala sam se na ulici s drugarima, vozili smo bicikle.
Kad sam bila u školi biciklizam nije bio
moguć kao karijera, niti nešto što sam
ikad zamišljala u Južnoj Africi u to vreme.
Bavila sam se tradicionalnijim sportovima,
poput hokeja na travi, atletike, tenisa.
Krenula sam na studije hemijskog inženjerstva
i na fakultetu sam upoznala svog muža, Karla.
Od prvog trenutka,
Karl je primetio moj potencijal kao biciklistkinje,
jer su se odjednom moja sitna graða i snaga
spojile u smislu odnosa snage i težine.
Polako postaje jasno da sam talenat i da treba da se bavim biciklizmom.
Sledeće godine sam otišla da vozim u Evropi,
ali nije bilo plate kad sam počela, što je bilo 2010.
Plate nisu ni bile moguće u ženskom biciklizmu.
Jedini način je bio da vozim za lokalni tim.
Vozila sam tokom godine, a kad je u Evropi pauza, nazad u Južnu Afriku,
da se takmičim za lokalni tim koji mi je nešto malo plaćao.
Nemoguće je imati šansu
za vrhunski rezultat, ako se ne trkaš u Evropi
meðu najboljim biciklistkinjama sveta.
Nije prošlo bez izazova, bola i suza.
Prve godine kao profesionalna biciklistkinja,
slomila sam ključnu kost tri puta u roku od 12 meseci.
Nije joj bilo lako. Morala je prevazići prepreke
s kojima se afrički biciklisti sreću, no nije odustala.
Ešli želi da njena karijera znači nešto više.
Shvata da njena dostignuća i drugima mogu nešto značiti.
Nakon 15 godina
na svetskim prvenstvima ovo je možda poslednja prilika za titulu.
Treba da se osećaš samouvereno. -Da, stvarno se tako osećam.
Znam da sam obavila pripreme. Kondicija je tu.
Staza mi odgovara. Vozila sam po njoj.
Znam da je kao u Ruandi. Biće afričke energije,
tako da ima puno pozitivnog, ali mislim i da treba
da budem svesna, da se ne vratim osećaju velikog tereta na plećima,
jer je to situacija u kojoj ne reagujem baš dobro.
Jeste poslednji pokušaj za titulu svetske prvakinje,
ali treba i da mi bude zabavno i da uživam u trci.
Da, videli smo te već takvu u Africi.
To je ono što na kraju daje rezultate.
Volim Afriku i volim energiju ljudi ovde.
Jedva čekam da odem tamo i trkam se pred afričkom publikom.
Biće sjajno. -Hajdemo tamo da damo sve od sebe.
Da. Uzbuðena sam.
Osvajanje titule na Svetskom prvenstvu i Olimpijadi
zaista je izazov kad dolaziš iz zemlje van Evrope.
Skoro sam odustala od titule svetske prvakinje,
ali sam jedna od najboljih na svetu.
Svetsko prvenstvo u Ruandi je prekretnica za biciklizam u Africi.
Meðutim, to je tek početak, jer će biti
dogaðaj koji će pokazati svetu
šta je zapravo afrički biciklizam.
Biće zanimljivo. Sa Svetskim prvenstvom u Ruandi,
treba li nam više trka u Africi,
ili više afričkih trkača u Evropi?
Postavili smo to pitanje više puta i eto ga. Hoće li uspeti?
Brani dres duginih boja sa stilom.
Savršenstvo.
Zadnji deo staze i favorit Edi Merks pobeðuje za pola točka.
Merks postaje svetski prvak. -On je naš svetski prvak.
Tadeju Pogačaru dres duginih boja savršeno pristaje.
Ja sam David Lapartjen, predsednik Meðunarodne biciklističke unije.
Meðunarodna biciklistička unija stvorena je aprila 1900.
Svetsko prvenstvo u biciklizmu nastaje 1921. Vrlo posebna trka.
Imate taj dres i on je nešto jedinstveno.
Mi smo jedini sport koji ima dres.
Dres duginih boja je zaista vrhunac sporta.
To je jedini dres koji svi
priznaju i žele da ga nose.
Za biciklistu je san da obuče taj dres.
Svi trkači žele da ga nose
i on prvenstvo čini jedinstvenim.
Nema slušalica, pa morate samo osetiti trku.
Trka se vozi po nacijama. Ovo je jedina trka godine, staza je kružna.
Krunisaćemo jednog od vrhunskih biciklista.
Svetsko prvenstvo je Svetsko prvenstvo, ali nismo bilu u Africi.
U Africi saraðujemo s brojnim nacijama
da proširimo biciklizam i učinimo ga najpopularnijim sportom kontinenta.
Ovaj dogaðaj nam je takoðe potreban,
da biciklizam u Africi prikažemo svetu
koji će videti ovdašnju strast za biciklizmom.
Ja sam Kris Frum, četvorostruki osvajač Tur de Fransa.
Roðen sam u Keniji, dakle u istočnoj Africi.
Treba nam još trka na afričkom kontinentu, poput trke u Ruandi.
Najbolja šansa za afričke bicikliste da se takmiče protiv Evropljana.
Ključni faktor je Ruanda, jer ima najvažniju trku
Tur Ruande i domaćini su Svetskog prvenstva.
Zovem se Neli Mukazaire, ja sam ministar sporta.
Počeli smo skromno i napredovali na drugi nivo,
što je dobro, ali izazovnije.
Ovo je poseban dan. Ovo izdanje Tur Ruande biće na drugom nivou,
jer će doneti veći značaj pošto
organizujemo Svetsko prvenstvo u drumskom biciklizmu 2025.
Imam napisan govor, ali ga neću pročitati,
već ću govoriti srcem, jer je danas velik dan za UCI.
Posle 125 godina,
proslavićemo 125. roðendan 14. aprila ove godine.
Da ga proslavimo, odlučili smo da doðemo u Ruandu.
Sećam se prvog sastanka s predsednikom Kagameom.
U to vreme bila je ponuda da se 2025. organizuje
Svetsko prvenstvo UCI i predsednik je bio jasan.
Želeo je da ima nasleðe, naravno i da ugosti dogaðaj,
jer je ovo biciklistička nacija, ali da ima nasleðe.
Afrika zaslužuje šampionat.
To će biti i platforma za Afriku da se predstavi kao ozbiljan takmac
za velike trke poput Tur Ruande.
Ovakva trka u Ruandi će pomoći svim organizacijama u svetu
da steknu osećaj za potrebe prvenstva u septembru.
Kigali godinama pokazuje da može biti domaćin trke svetske klase.
To ne znači da će ovo Svetsko prvenstvo proći bez izazova.
Biće problema u početku.
Biće izazova u poreðenju sa zemljama prvog ranga,
poput Švajcarske ili Australije koje su bile domaćin prvenstva.
Koreni biciklizma su u Evropi,
tačnije u Belgiji, Francuskoj, Italiji, Holandiji, Španiji.
Verovatno nedostaje raznolikosti, ali radimo na tome.
Koreni biciklizma u Africi potiču od kolonijalnog uticaja.
Tu su zemlje poput Eritreje, koja je verovatno najstrastvenija
biciklistička nacija kontinenta. Bili su italijanska kolonija.
Biciklizam Južne Afrike kreće rano, iako je bio odvojen aparthejdom,
kroz britanski i holandski kolonijalizam.
Zatim su tu zemlje poput Maroka i Alžira,
koje imaju dugo biciklističko nasleðe kroz vezu s Francuskom.
Biciklizam tamo nije obavezno viðen kao sport, već kao prevoz.
Uzmimo, recimo, zemlju poput Južne Afrike,
tu je mnogo razvijeniji nego u drugim zemljama.
To je zapravo sport kojim se ljudi bave.
U drugim delovima Afrike, postoje jedna do dve trke godišnje.
Bilo je to neverovatno putovanje puno izdržljivosti.
Nekad je bilo 14 nacionalnih federacija,
a danas ih imamo 54. Ne zavaravajmo se.
Ovo se nije desilo prošle godine. Ni pretprošle.
Ovo gde smo danas, zasluga je naših prethodnika i njihovih dela.
Ako stavimo stvari u kontekst, mi smo zemlja stara 30 godina,
od genocida nad Tutsima. Postoji put kojim moramo proći kao nacija.
Biciklistička priča Ruande je
meðu najlepšim i najinspirativnijim u Africi.
Stvorena je iz traume, otpornosti i transformativne moći sporta.
Zovem se Džejmi Bisel i preselio sam se u Ruandu
u oktobru 2013. da radim kao mehaničar za nacionalni tim.
Priča o poreklu, koliko znam, seže do Toma Ričija.
Tom Riči je započeo program bicikala za prevoz kafe. Video je da svi
već imaju kulturu vožnje bicikla, guraju bicikle.
Prevozili su krompir, šargarepu. Stari ljudi su
koristili bicikle kao alat i on je oko sebe video potencijal.
Džonatan Bojer dolazi 2007.
i preoblikuje projekat, od projekta obnove,
prenosa kafe do ruandskog tima. Tad ja stižem, pred kraj te priče.
Preselili su se u zemlju da podrže mlade sportiste
koji su žudeli za biciklizmom i sanjali.
Imali su nešto što su zvali Originalnih pet.
Zovem se Uvimana Rafiki Žan de Dje.
Bivši biciklista, sad sam mehaničar i voða biciklističkih tura.
Ja sam Adrijen Nijonšuti, iz Ruande. Bivši sam profesionalni biciklista.
U početku je to bio "Projekat Ruanda"
a on je postao "Tim Ruanda".
Posle "Tima Ruande" postao je "Uspon Afrike".
Krajem 2006. upoznao sam Džoka Bojera.
Naš trener, Džonatan Bojer, testirao je puno trkača,
bio sam iznenaðen što sam dospeo u prvih pet.
Od tad su mi se otvorile oči
i počeo sam da verujem da mogu postati profesionalac.
Uvek sam pitao Džoka Bojera
da li će nas ostaviti i vratiti se u SAD, a Džok bi rekao
da neće, biće tu dok ne ispunimo svoje ciljeve.
Uradili smo pravu stvar i stavili našu zemlju na mapu sveta.
Adrijen Nijonšuti je izuzetno ljudsko biće.
Izgubio je šestoricu braće u genocidu,
a Adrijen je postao olimpijac i želeo da bude biciklista.
Biciklista najviše klase. -Mislim da je
tako počeo biciklizam u Ruandi i Svetsko prvenstvo.
Dolazak Svetskog prvenstva 2025. u Kigali, u Ruandi,
u direktnoj je vezi s radom ljudi poput Džoka Bojera
i Kimberli Kouts s Timom Ruanda.
Da nije bilo tog temeljnog rada od pre 20 godina,
ne bismo bili tu gde smo. Ima preko sto afričkih biciklista
oba pola, koji se takmiče na različitim nivoima biciklizma.
Binijam Girmaj je danas uzor afričkog biciklizma.
Girmaj odoleva napadu
Matjea van der Pola i ispisuje istoriju!
Tvorac istorije, Eritrejac, afrička zvezda u usponu.
Sjajna vožnja Binijama Girmaja.
Da, kad pričamo o prošlosti,
nije bilo puno crnih Afrikanaca koji su se takmičili i pobedili.
Samo smo učestvovali, ali sad pobeðujemo
na trkama Svetske turneje, posebno na klasicima.
Veoma sam ponosan, jer je ovo prvi put
da crni Afrikanci osvajaju gran tur i klasike.
Nadam se da će ovo što sam postigao
inspirisati crne Afrikance da budu još brojniji.
Nadam se da ću biti primer budućim trkačima.
Mislim da je budućnost afričkog biciklizma
svetla i svi ovaj sport vole iz sveg srca.
Mislim da će moj uspeh
i sve što sam dosad postigao
imati velikog uticaja.
MASAKA UGANDA
Želim da budem sledeći Binijam, jer je on neko
na koga se svi u Africi ugledaju.
On je uzor dečacima, a ja želim da budem Binijam za devojčice.
Na savršenoj je poziciji u ovoj etapi trke.
Tison je spreman. Svi trkači katalonskog tima napadaju.
Tu je i Jakobson koji ubrzava...
Girmaj preuzima i vozi po sredini.
Mads Pedersen, Girmaj.
Binijam Girmaj osvaja prvu etapu Tur de Fransa za Eritreju!
Svi Eritrejci i Afrikanci treba da budu ponosni.
Sad smo zaista deo velike trke i ostvarujemo puno pobeda.
Sad je naš trenutak i naše vreme.
Binijam Girmaj osvaja tri etape i zeleni dres. Sjajno.
Posebno imajući na umu prvo Svetsko prvenstvo crne Afrike
u Ruandi u septembru.
Prirodno, više se ne pitamo da li biciklizam ima veze s Afrikom.
Imamo jedinstvenog prvaka. -Binijam nastavlja nasleðe.
Sad stvara
mogućnost za mlade Afrikance da sanjaju,
da znaju da je moguće osvojiti dres i biti na podijumu Tur de Fransa.
Mirija, ovde Ži-Pe.
Lepo je čuti vas, treneru.
Imaš li trenutak? Da ti saopštim lepe vesti. -Da, imam.
Mirija, posle trening kampa u Južnoj Africi
zbog tvoje posvećenosti i učinka
kao i pokazane discipline,
a naročito posle kenijskog prvenstva Afrike,
i tvog nastupa, odlučili smo da te 2025. izaberemo
za Afrički biciklistički trening kamp. Ići ćemo u Kigali
kao i u Bretanju u Francuskoj da se spremimo za Svetsko prvenstvo.
Ovo su najbolje vesti koje sam ikad dobila.
Rasplakaću se.
Ne znam šta osećam ni da li je ovo stvarno,
da li da budem srećna ili tužna. Nisam ovo očekivala.
Ovo je ostvarenje sna. -Mirija, snovi se ostvaruju.
Afrički biciklisti imaju puno prepreka da stignu do vrha.
Jedan od očiglednih je viza, što ograničava putovanje.
Zavisi od prilika koje imaš.
U poreðenju s drugim biciklistima u Ugandi,
koji obično imaju poteškoća da dobiju vizu,
ja sam svoju sad dobila na vreme.
Uspela sam, ali drugima treba po tri, četiri meseca.
Molim se da dobro proðeš.
Počinju da shvataju kakav je biciklizam u Africi.
Možda će za dve godine biciklizam u Africi sijati.
To je veliki korak i mislim da se svakom biciklisti dopada
da bude u Francuskoj.
Idem da učim, ali kad naučim, doneću znanje svojoj zemlji.
KATALONIJA ŠPANIJA
Velika je razlika u treningu i pripremi za takmičenje,
čak i u trkama u Evropi, jer je biciklizam ovde deo kulture.
Bezbedniji je i to znači da kao žena
možeš biti nezavisna i trenirati i vežbati profesionalno.
Biciklizam mi je promenio život. Pomogao mi je da budem samouverena.
Dolazak u Evropu je bio prava karta za slobodu.
Velika je promena.
Napuštaš svoju zemlju, kontinent, porodicu. Bila sam niko,
iako sam bila najbolja u J. Africi,
i kao najbolja u Africi, u to vreme, morala sam naći svoj put.
Tad je to značilo da se ne plašim i da rizikujem.
Dugo sam bila nosilac zastave
i primer Južnoj Africi i celom kontinentu, a sad je tu Kim.
Zvao me je vlasnik tima i pitao me je
mislim li da vredi ulagati u Kim, jer ako mislim, uzeće je u tim.
Rekla sam da Kim ima um trkačice.
Ali nadam se da je ono
što sam tokom godina uradila, pomoglo Kim
da bude tu gde jeste danas i ostvari svoje snove.
Nemaju budžet ni za avio-karte.
Kontinentalni tim može da učestvuje u "Zvezdi Beseža".
Ali nemaju novca. Ako imaju takve timove, dobre bicikle i opremu,
sve je moguće. Problem je u novcu.
Biciklizam je kao Formula 1. Ako nemaš novca, nemaš ništa.
Isto je s biciklom. Mi to ne razumemo,
jer je nama život lak, navikli smo se na dobar život.
MUSANZE RUANDA
Oprema je za mene broj jedan.
Biciklizam nije savršen, ali je prilično dobar, rekao bih.
Biciklizam je skup. Treba ti više od patika i par osnovnih stvari.
Svi znamo da vrhunski bicikl za Tur de Frans sad košta 15.000 evra.
S obzirom na ulazne troškove, to je za svakoga skupo.
Skupo je za Afrikanca, skupo je za Evropljanina, Amerikanca.
Polomio mi se disk, menjač. -Da, da, u redu je.
Nisam znao da ti je menjač otišao, inače bih ti doneo jedan.
Sredićemo to. Pitaću Šona... -Da li mogu da pozajmim jedan?
Da, ako ima neki u zemlji koji možeš da pozajmiš.
Kupili smo rezervne ručke. -Da.
Kupili smo tri dodatne. -Savršeno. -Dobro.
Pisaću Šonu, jer sigurno spava i pitaću ga kad ustane.
Pitaću ima li nešto da ti zamenimo posle trke.
Delovi su najvažniji. Potrošni su. To je normalno.
Čak se i timovi u Evropi muče s tim, uz sponzore
koji im nabavljaju šta treba. S time se mučimo i ovde,
važno je to preneti ljudima koji treba da čuju,
jer već 15 godina čujem komentare kako su kupljeni novi bicikli.
A delove? Potrebni su nam i delovi.
U zemlji poput Ruande, teško je nabaviti Šimano, SRAM, točkove...
Teško je. Pričali smo o tome s Džonatanom,
on je slomio 105 menjača brzine.
Ako imamo sreće, dobićemo jedan za par meseci.
To je prilično brzo. Par meseci?
Recite to nekome u Nemačkoj, ili Francuskoj.
Odeš u prodavnicu. U najgorem slučaju oni ih kupe.
Trkaćeš se na Tur de Fransu?
Da.
I pobedićeš? -Da.
Šta to žvaćeš?
Mirija, daj mi mango.
Kako da uzgajaš mango, Imakulata? Moji su svi slatki.
Zovem se Miro Majkl, osnivač sam i predsednik kluba "Masaka".
Biciklistički klub osnovan je u centralnoj Ugandi, u Masaki.
Ovaj klub je započeo
program razvoja biciklizma pre šest godina.
Organizovali smo trke Crna mamba, svakog vikenda, iz zabave.
Kasnije smo se razvili i shvatili da nam treba generacija
mladih biciklista koja dolazi. Pre 6 godina smo započeli program
i trenutno imamo oko 50 biciklista
koji kreću od nule i zajednica se ugleda na njih.
Ne samo zbog biciklizma, već kako se mladi razvijaju u zajednici.
Hvala vam na svemu. Hvala na vremenu koje mi je dato
da objasnim ono što sam naučila i podelim to s vama.
Želim da znate
da ste vi dečaci, a mi devojčice i treba nam vaša pomoć,
jer nas vi inspirišete.
Kad nas ostavite za sobom, napustićemo sport.
Možda sam razmažena.
Misle da mi majka daje previše slobode,
jer mi je dozvolila da se bavim biciklizmom.
Kažu da mi je mama budala, mrzim to.
Mnoge zajednice i dalje biciklizam smatraju muškim sportom.
Devojke se suočavaju s uznemiravanjem i sramotom.
I porodice ih mogu sprečavati da voze bicikl kod kuće.
Zato mnoge devojčice odustanu. Slično je s dečacima.
Nema jasnih smernica, ali žene dobijaju manje novca
i nije jasno definisano mogu li da žive od ovog sporta.
Kao klub, dajemo sve od sebe da premostimo jaz izmeðu polova.
Daću vam primer. Majka dovodi kćerku
od 14 godina u klub
i kaže da želi da se dete upiše u biciklistički klub.
Upitam zašto, kaže da dečaci voze, a ona misli da kćerka može i bolje.
Mirija je došla sa 14 godina, sad joj je 18.
Za četiri godine su se desile neverovatne stvari.
Mirija je prva devojka u Ugandi koja je predstavljala zemlju
na prvenstvu Afrike. I znate šta? Bila je na podijumu.
Bila je u Ruandi, Burundiju, Keniji
i svakim danom sve više napreduje.
Vidimo da se stvari menjaju, ako devojčicama pružimo priliku.
Brendovi poput Cvifta i drugih za vežbanje u sali, mesto su
posebno za devojke da voze na bezbednom.
Odličan je način otkrivanja talenata. Naravno, ima ograničenja.
Ne može da zameni vožnju na putu, posebno što je
većina biciklista i dalje u Evropi. Prilično je evrocentrično.
Tu je i kulturni šok, kod odlaska u Evropu, posebno prvi put,
naročito ako treba da se ostane duže vreme.
Sportiste muči nostalgija, ne viðaju porodicu
i učestvuju u sportu koji je već sam po sebi nemilosrdan.
Čemu se sve radujem u vezi s trening kampom u Evropi?
Pre svega, uzbuðena sam.
Biće mi prvi put, voziću s ljudima,
profesionalcima, drugi će imati prijatelje, biću izložena.
Ostaviću porodicu, ali ću se
trkati za svoje devojke i kad uspem, biće srećne.
Radujem se pre svega da budem u timu
i da obavim sve treninge koje su mi spremili,
da budem uspešna na Svetskom prvenstvu.
Poslednjih par stotina metara. Vodeća grupa se bori za svaki metar.
Odmah iza njih Ešli Mulman Pasio daje sve od sebe.
Izgleda da ovo nije njena godina za podijum.
Polomila sam pršljen. -Stižu novi talenti.
Nisam ostvarila nijedan cilj prošle godine.
Ovo je vrlo izazovan period.
Prošle godine sam imala veliku povredu
s prelomom pršljena i bilo je izazovno vratiti se.
Imala sam borbeni duh i odlučnost,
ali bilo je puno prepreka na putu.
Lijež-Bastonj-Lijež je za mene bila frustrirajuća i razočaravajuća trka.
Ali u isto vreme je bila i istorijska i veliko dostignuće
za moju koleginicu iz tima Kim i za moj tim.
Bili smo spremni za dokazivanje i imali smo sjajan plan trke.
U treptaju oka, sve mi je iskliznulo iz ruku.
Prekinula sam trku zbog povrede i nije bilo poente nastaviti.
Osećala sam da sam razočarala tim, ušla sam u autobus i videla da Kim
nije bila na čelu trke i osećala sam se obeshrabreno.
Onda se odjednom sve promenilo.
Kim le Kur mora da tempira potez. Kreće sprint 200 m od cilja.
Kim le Kur je tačno na centru. Kim le Kur i Puk Piterse.
Sve će zavisiti od toga. Kim le Kur se izdvaja.
Kim le Kur se uspravlja i slavi za AG Inšurans Sudal!
Prva Afrikanka dosad koja je osvojila Monjument.
Bio je to pravi ringišpil za mene s izazovima
koje sam imala u prvom delu godine.
Vratila sam se posle povrede i postavila Arden klasik za prvi cilj.
Morala sam naći balans u sebi
izmeðu razočaranja i frustracije i ljutnje na sebe,
ali i sreće zbog Kim i tima.
U zemljama poput Kenije i Etiopije, možeš da trčiš
i odmah možeš preći na maraton. U biciklizmu
ne možeš postati prvak trenirajući sam kao u drugim sportovima.
U biciklizmu je nemoguće, jer treba da se takmičiš,
da naučiš da se probiješ u peloton, zaštitiš se od vetra.
Da bismo to postigli, nažalost, moramo otići u Evropu,
jer je tamo većina trka.
Tamo će to naučiti. Naravno, afrički trkači
moraju da putuju. To je teže.
Uveli smo restrikcije i slično.
David Lapartjen je imao viziju da stvorimo tim iz Afrike,
koji zovem Tim Afrika 2025.
Tako se stvaraju prilike.
Odvedete ih u Bretanju i izložite trkama lokalnih klubova.
Ono što je dobro kod sistema u Francuskoj su različiti nivoi
i kad se dokažeš na jednom, prelaziš na sledeći.
Baš to nam je potrebno.
"Grasruts" igra neverovatnu ulogu u razvoju afričkih sportista.
Verujem da negde u Africi imamo sledećeg Krisa Fruma,
sledećeg Binijama Girmaja, sledeću Ešli Mulman Pasio.
Tamo su, čekaju da ih neko otkrije.
Imamo pobednika Tur de Fransa negde u Africi,
ali na praktičnom nivou, treba nam grasruts inicijativa.
Morate početi sa 10.000 sportista, od kojih je 1000 talentovano,
100 će stići do profesionalnog nivoa a 10 će biti najbolji na svetu.
U narednih 10 godina, biće 2-3 afrička trkača na Tur de Fransu,
ako je posao dobro uraðen. Treba nam kulturni napor.
Ovo su sjajni vozači, ali nemaju meðunarodno iskustvo.
Vrhunski sport je sve manje moralan,
verujem da Africi za biciklizam trebaju skromnost i podrška.
Zato je tako uzbudljivo, jer osećamo da radimo nešto smisleno.
Kad sam dobila vizu, bila sam iznenaðena.
Kako sam je dobila? Za samo dve nedelje.
Dobila sam jer sam aplicirala
u martu. Ili februaru?
Ne, u martu. A sledeći termin je bio u avgustu.
Mislila sam da ću ako ne odem u Francusku, odustati od biciklizma.
Nećeš voziti. Odustani.
Ako ne dobiješ vizu, odustani.
I mama mi je to rekla. Ako ne dobiješ vizu, odustani.
Jer kad odeš u Francusku, shvatiš gde si u biciklizmu.
Gde sam u odnosu na evropske devojke?
Kakve su mi veštine, trening? Gde sam?
Evropa je, naravno, najbolja u biciklizmu
i svetskim sportovima. Najbolji su.
U Evropi mi je klima najveći izazov.
Putevi su uski, vozi se desnom stranom, hrana,
jezik i to su mi najveći izazovi.
Idemo u auto.
Nije problem, pitanje je pozicioniranja u pelotonu.
Kad niste navikli da budete deo pelotona od 20 trkača,
umesto od 50 ili 100, sasvim je drugačije.
Za sprint, imate 20 sekundi.
To je 20 sekundi i 40 sekundi odmora.
Gledao sam te, nisi ubrzavala.
Ne, nema sprinta ni 20 sekundi. -Šta?
Zato što samo zamišljamo, nemamo to na Garminu.
Nemamo već dva dana. -Borile smo se.
Moraš da uradiš dobar sprint. Dobar sprint.
Pozicija za sprint, pričali smo juče. -Da, uradila sam to danas.
Neke devojke su ovde dve nedelje duže. Stigla sam posle njih.
Mislila sam da sam zakasnila, da ih neću sustići.
Ali sad imam samopouzdanja.
U početku sam bila uplašena.
Nisam znala šta ću otkriti.
Novi ljudi, jezik, hrana, krevet, reči, posao, klima. Sve.
Ti govoriš arapski. Iz Ruande sam,
ne mogu da govorim s vama. Nedostaje mi moj jezik.
Kako će me ljudi gledati kao crnkinju u Evropi?
Kako će biti? Plašim se. Svega se plašim.
Najviše se plašim ljudi.
Prvi put sam daleko od kuće i biće dug period.
Plašila sam se. Ali uživam u ovome i navikla sam.
Nije mi cilj da pobedim na Svetskom prvenstvu, ne mislim o tome.
Da. -Samo razmišljam...
Da stignem do Svetskog prvenstva. To je cilj i onda je sve u redu.
Možda...
U snovima vidim sebe kao Binijama Girmaja,
njegov put je bio takav. Počeo je u UCI.
Ne, počeo je s lokalnim timom, pa UCI, pa profesionalno, pa pobeda.
Velike vesti iz sveta biciklizma.
Južnoafrička zvezda, Ešli Mulman Pasio će možda propustiti
svoj poslednji Tur de Frans.
Uprkos odlučnom povratku posle povrede i zelenom dresu iz 2023.
izveštaji sugerišu da je AG Inšurans Sudal neće uzeti u tim.
KATALONIJA ŠPANIJA
Neću se trkati na Tur de Fransu.
Ovo je za mene velik udarac
jer nije u pitanju samo biciklistička trka,
već deo svega za šta sam se borila u karijeri.
Na sve načine se zalažem za timske vrednosti
i kolektiv, graðenje tima i izbačena sam?
Ruanda mi je poslednji pokušaj za svetsku titulu.
Sve godine pripreme, truda i izazova
koje sam prevazišla, stvorile su ovu vatru u mom stomaku.
Moralo bi biti nešto krupno da me zaustavi
od dostizanja rezultata koje želim. Ovog puta idem na sve ili ništa.
Ako moram to sama da uradim, daću sve od sebe
da osvojim dres duginih boja za Južnu Afriku i Afriku.
Radiću ono što sam naučila u svim trkama.
Spojiću ih sve u jedno i dati se u akciju.
Nadam se da ću biti bolja jer se osećam jako.
Lakša sam i agresivnija.
Prvih sedam krugova
smiri se, gledaj situaciju u trci,
gledaj ponašanje drugih takmičarki i posle sedam krugova
polako ubrzaj. Ne sve vreme. U redu?
Uspećeš. Usredsredi se na završnicu. Uspećeš ako si smirena,
ne idi stalno na prvu poziciju. Ne moraš uvek biti ispred.
UCI je odigrala ključni ulogu. Pre nekog vremena su Afriku označili
kao prioritet u cilju globalizacije biciklizma.
Te inicijative se moraju nastaviti.
Još uvek se borimo za startnu poziciju, ne za pobedu u trci.
Mora se početi s velikim izborom na grasruts nivou.
Što je izbor veći, veće su šanse za pronalaženje vrhunskih sportista.
Idemo, devojke! Hajde!
KATALONIJA ŠPANIJA
Porazgovarajmo o ciljevima.
Dakle...
Svetsko prvenstvo u Africi, u Ruandi, mislim da je
sjajna prilika da se iskoristi haos
i što su Evropljani van svoje zone komfora.
Da. -Treba iskoristi priliku. -Da.
Takoðe, po onome što smo videli, niko ne zna šta da očekuje.
Ima puno varijabli koje mogu odigrati ulogu. -Da.
Posebno hrana. -Da.
To je velika stvar. -Da. Treba da sam disciplinovana.
Dolaziš iz Južne Afrike gde si odrasla
i imaš jači želudac od većine. Nadam se. -Da, tačno.
Jednostavno, osećaj i senzacije su drugačiji u Africi.
Kao kad si u Evropi pa znaš da su Evropljani blizu porodica,
doma, a to pravi značajnu razliku u trci i učinku.
To što smo u Africi, odakle si, gde si odrasla,
čini veću razliku. -Timski rad će biti zanimljiv u trci.
Neće biti lako,
jer nema puno mesta gde se možemo organizovati.
Ovde je, recimo, lep, prav deo.
To je zona za osveženje, ali ćeš morati sama sve da uzmeš.
Da, ali nije dovoljno dugo da uhvate pravi zamah.
Kad uhvate zamah i krenu u poteru,
stiže krivina, krivina, krivina.
Ako postoji trka koja više odgovara individualnom vozaču,
rekla bih da je ovo ta.
Neizvesno je učešće Binijama Girmaja na Svetskom prvenstvu u Kigaliju.
Planinska staza ne odgovara eritrejskom sprinteru,
ali milioni u Africi žele da ga vide na startu
da predstavlja kontinent. -Binijamova dostignuća su sjajna.
Neverovatno je teško to postići
i prevazići više barijera od drugih u pelotonu
protiv kojih se trka. Mislim da nije gotov.
Ima još dosta godina pred sobom.
Sposoban je da bude svetski prvak. Ne ovde, jer nije najbolji penjač,
ali da vidimo u Montrealu 2026.
Voleo bih da bude
prvi Afrikanac koji je osvojio UCI Svetsko prvenstvo.
Ova prvenstva mu možda ne odgovaraju, ali takva je sudbina.
On je lice afričkog biciklizma. Mora biti tamo, pojaviti se.
Mora shvatiti da je ovaj trenutak veći od njega.
Formacija UCI Biciklističkog centra,
napred je broj 24, Mirija Nantume.
Sprint u završnoj fazi trke. Na čelo izbija broj 21...
Što nisi napala u usponu? -Umorni smo!
Bila sam umorna. -Triput sam ti rekla da kreneš, Mirija.
Kad sam napala u usponu, rekla sam da sam pala i vratila se.
Rekla sam ti da napadneš na kraju, Mirija. Svi su umorni.
Koji je prvi utisak posle trke? Kako se osećaš?
Malo sam razočarana, mislim da je i tim,
ali sam i srećna zbog rezultata, jer mi je prvi put u Evropi.
Izdvojila sam se. Sustigli su me, ali sam se izdvojila.
Stvarno je sjajno i veliki napredak za mene i to slavim.
Do Svetskog prvenstva, možda ću biti bolja, bolja od ovoga.
KIGALI RUANDA
Svetsko prvenstvo u biciklizmu ide u Afriku.
Svetsko prvenstvo u drumskom biciklizmu je u Kigaliju u Ruandi.
Ruanda je prva afrička zemlja koja organizuje svetsko prvenstvo.
Imam puno problema sa stomakom.
Uradila sam testove i reč je o rafinisanom šećeru,
mlečnim proizvodima i kvascu, ne glutenu.
U Kigaliju sam, opet se osećam snažno, spremno,
zapravo sveže, jer na neki način moja sezona
nije ni počela. Bila je teška godina.
Početkom godine sam mislila
da imam problema s rezultatima zbog preloma na kičmi.
Prošle godine sam polomila deseti torakalni pršljen.
Trening je dobro prošao i pripreme i započela sam Ðiro puna nade
da sam konačno ona stara.
Ponovo sam imala razočaravajuću trku. Nisam bila prava ja.
Opet je bilo vrlo frustrirajuće i zbunjujuće.
Posle sat i po do dva, potpuno sam prazna i osećam
da čim iskoristim gorivo od prethodnog dana ili od doručka,
kad je glikogen potrošen, sve što uzmem na biciklu ne ide u mišiće.
Nivo šećera u krvi mi je visok.
Nastavili smo tokom dana, čak i kad nismo bili na biciklu.
Najzad smo došli do zaključka
pomoću testova krvi da patim od insulinske rezistencije.
Našli smo tretman koji mi pomaže s osetljivošću na gluten.
Čim sam počela da ga uzimam
videla sam trenutno poboljšanje s nivoom glukoze u krvi.
Neverovatno kako se to promenilo,
kako sam se osetila, kao pre, manje uznemirena.
Ludo. Osetila sam se kao nova osoba.
KIGALI RUANDA
Vratila sam se iz Evrope u Afriku gde će biti Svetsko prvenstvo.
Srećna sam i očarana prilikom datom nama, Afrikancima,
da ovaj najveći dogaðaj organizujemo u svojoj zemlji.
Osećam da će Afrika zauzeti to mesto.
Sad je trenutak da zablistamo i damo sve od sebe.
Znamo da su Evropljani mnogo bolji od nas,
ali pošto je ovo naša zemlja, iskoristimo to. Potrudimo se.
Kad sam se usredsredila na rad, nisam očekivala
da tako brzo učestvujem na Svetskom prvenstvu.
Mislila sam da ću učestvovati za dve godine.
Tek sam počela da se usredsreðujem.
Tek što sam počela, a već je Svetsko prvenstvo.
Kao iz pepela u svet.
Najteži deo programa je bio trkanje u velikom pelotonu,
jer sam se u Ugandi trkala sa 7 do 10 devojaka, to nije puno.
U Evropi je 80 devojaka u liniji. Bilo je teško, ali sad uživam.
Sad to vidim. Sad vidim kud idem
jer su svi profesionalci prošli isti put kao ja.
Kad vidite profesionalni lokalni tim,
profesionalni, ne lokalni, UCI sad daje profesionalne ugovore.
Suprotno očekivanjima, Eritrejac Binijam Girmaj biće na startu
Svetskog prvenstva u Kigaliju.
Posle nedelja sumnje da li mu nemilosrdna staza odgovara, biće tu.
Nosiće svoje ambicija, ali i nade čitavog kontinenta.
Malo sam se dvoumio početkom sezone,
ali čast je i zadovoljstvo biti ovde u Ruandi,
jer je ovo jedna od naših zemalja,
koja voli sport i strastvena je po pitanju ovog sporta.
Ne mogu ići u Lijež-Bastonj-Lijež. Ne idem čak ni u Lombardiju,
jer je dosta naporno i ne želim da odem
da bih započeo trku i odmah ispao. Nije lepo.
U ovoj situaciji, prvi put u Africi
ovo je izuzetno važno za afričke trkače.
Staza je mnogo teža za afričke trkače.
Iskreno, bolje da date više prilika afričkim trkačima.
Uvek volim da ostvarim dobar rezultat i pokušaću,
daću sve od sebe, ali na kraju, kao što sam rekao
srećan sam da nosim nacionalni dres i predstavljam svoju zemlju.
Nacionalni tim me je pozvao da pomognem i ja sam prihvatio
u potpunosti i zato sam ovde da podržim kolege iz tima.
Ostali su već imali konferenciju s novinarima? -Pogi jeste.
Remko. I Kim le Kur.
Imaće dobar rezultat sutra? -Mislim da hoće.
Ne voli kad je mnogo strmo. -Možda Feran-Prevo.
Vidim da je Mur de Kigali težak.
Ako ovde ubrzaju, pola grupe će...
Ako Pogi bude dobar, ubrzaće.
Biće dobro ako se neko iz tima izdvoji.
Kigali! Jeste li tu?
Da vidim zastave! Kigali!
Dobro jutro. Dobro došli na UCL Svetsko prvenstvo 2025.
u Kigaliju u Ruandi. Već smo pomenuli, ovo je prvi put dosad
da se ovo takmičenje održava u Africi.
To je to. Prvenstvo u elitnoj trci za žene i muškarce.
Nadamo se da će stvoriti dugotrajno nasleðe.
Posebno je iz više razloga.
Nosila sam zastavu Južne Afrike, za Afriku.
Ovo mi je 16. godina u profesionalnoj karijeri
i dugo godina sam bila jedina afrička trkačica
na elitnom nivou ženskog biciklizma u Evropi.
Lepo je videti da mi se sad pridružuje još trkačica.
Poput Kim le Kur, koja nosi žuti dres na ovoj trci.
Napredak je spor, ali siguran, što je sjajno.
Ono što je važno jeste da imam nade i želje
za ostvarivanjem rezultata, ali želim biti ponosna na trku
koju ću voziti i završiti.
Kad stignemo
popij elektrolite pre početka.
Pre početka trke.
Baš je toplo danas. -Da, veoma.
Treba da zadržiš snagu. Ali spremna si.
Moraš verovati u to.
Već si uradila sve što si mogla
da se spremiš.
Kad kreneš
seti se svega što si žrtvovala.
Napornih treninga, odvojenosti od porodice,
patnje na biciklu.
Francuska je teška.
Na startnoj liniji se seti svega toga
i koristi to kao gorivo i motivaciju
da budeš najbolja što možeš, bez obzira na rezultate.
Godinu dana pripreme za ovu trku.
Danas moja mama
ide u klub.
Zvali su sve ljude iz zajednice da doðu.
Učini ih ponosnim. -Pokušaću.
Prvo nam trebaju osnovne stvari. Daleko smo iza evropskih trkača.
Mučimo se da kupimo bicikl, jer su u Evropi već 14.000-15.000 evra.
Kad pogledate ovde, ko može da da toliki novac?
Mnogo je teže. Ne moramo imati
najveće trke i tome slično. Samo nam trebaju
bolji treneri i hrana.
Puno će pomoći ako pružite tu priliku drugim afričkim trkačima.
Biće nemilosrdno. Više od 6000 m uspona.
Vrelina, vlaga, Mur de Kigali, tj. Zid Kigalija
neverovatno je težak. Biće izuzetno teška trka.
Uvek je tu odreðen nivo stresa,
ali u isto vreme, ovo je istorijski trenutak za Ruandu i Afriku.
Kad muškarci krenu, daće startno vreme i za žene.
Kad muškarci krenu, počeće odbrojavanje.
Neki su sumnjali u nas. Zbog afričkog trenera u programu,
misle da nismo dovoljni, trebaju nam Evropljani.
Najvažnije je ostati smirena,
ostati bezbedna, štedeti energiju.
Samo da ne idu punim gasom na prve uspone.
Osećam da će ljudi biti malo uplašeni, iskreno.
Ovo je tim Južne Afrike.
Ovde sam već par dana.
Kud god da krenem, iznenadim se. Ljudi me zovu po imenu.
Eritreja! Eritreja, prijatelji!
U Zemlji hiljadu brda, na hiljade ljudi je na ulicama.
Sve se uklapa, odreðena staza
uz vrelinu i vlagu.
Evo Binijama Girmaja, predstavlja svoj tim, zemlju i kontinent.
Ostaje veliko pitanje: šta može učiniti na ovoj nemilosrdnoj trci?
Za Ešli Molman Pasio ovo je poslednje Svetsko prvenstvo.
Poslednji pokušaj da se upiše u istoriju.
Mirija Nantume, mlada trkačica iz Ugande,
meseci treniranja, hiljade kilometara.
Sve se svodi na ovaj trenutak. Vreme je za biciklizam u Africi.
Probija se Ešli Mulman Pasio za Južnu Afriku.
Trkači poput Binijama Girmaja...
Postaje teško Miriji Nantume, daje sve od sebe da zadrži volan.
Prilaze "Zidu Kigalija".
Evo Binija, plašim se kako će uspon uticati na njega,
ali ova staza nije za njega.
Ešli Mulman Pasio ponovo okuplja sve.
Ali vidi se da je napad Amande Sprat
naneo dosta štete grupi pozadi.
I kreću uz Mur de Kigali, 15% nagiba, dužine 400 m.
Klasična kaldrmisana staza, u srcu Afrike.
Kakav napor. Kakva hrabrost čoveka koji nosi nadu kontinenta.
Ova staza ne prašta. Previše je za Miriju danas.
Kakvo razočaranje za Južnu Afriku, 29. mesto,
uprkos neverovatnom bodrenju afričkih navijača duž puta.
Imala sam užasne grčeve na pretposlednjem usponu.
Trebalo je da budemo na poslednjem izdvajanju. -Svaka čast.
Lepo sam se provela. Na drugom usponu sam pala. Nisam mogla.
Na greškama se uči. Sledeći put ću biti bolja.
Sledeće nedelje se trkam u Burundiju. Želim da pobedim.
Da nadoknadim za ovu trku.
Baš je teško. Umoran sam. To je normalno.
Vidim da je puno momaka otpalo, jer je staza izuzetno teška.
Srećan sam što vozim bicikl i barem sam prešao
dugih 175 km, to je prilično dobro.
Ponosna sam na osobu kakva sam postala,
više nego na rezultate. Evoluirala sam
od nesigurne i stidljive
u snažnu ženu.
Ne samo fizički, već i emotivno i psihički.
Želim da dobijem tim u Evropi, da nastavim profesionalnu karijeru.
Još uvek sanjam velike snove. Ovo je tek početak.
Ima puno dece, posebno u Africi, koja te gledaju i prate.
To me je podstaklo da nastavim sledeće sezone.
Sedi na bicikl, otvoriće ti vrata,
daće ti slobodu, promeniće ti život zauvek.