Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Detta är Afrikas världsmästerskap.
Det kommer att få betydelse från söder till norr och öst till väst.
Världsmästerskapet hålls i Rwanda i år.
Det är ovisst. Det kan sluta hur som helst.
Målet är att använda världsmästerskapet i Afrika
som en verklig chans att ta regnbågströjan.
Jag vill bli nästa Biniam, för han är den sortens kille
som alla ser upp till nu i Afrika.
Historieskaparen Biniam Girmay, Afrikas stigande stjärna!
Du skriver historia. Du vet att det är för Afrika.
Du vet det, Binnie.
Målet var inte att ta vår klunga till Afrika och sen åka hem.
Målet var att ha mästerskapet i Afrika, men för Afrika.
Vidare mot Mur de Kigali.
Det är en klassiker, i hjärtat av Afrika.
Hålla sig lugn och säker. Folk kommer att vara lite rädda.
Framtiden för afrikansk cykling är inte på väg, den är redan här.
Det kommer att sätta Afrika på kartan.
God morgon, Kigali. Klockan är 06.00.
Solen stiger över de tusen kullarnas land
och det är en mycket speciell dag.
UCI förväntas att formellt tillkännage Rwanda
som värd för världsmästerskapet i landsvägscykling 2025.
Jag är stolt över att världsmästerskapet
hålls i Kigali, Afrika för första gången. Det är en stor bedrift.
År 2025 blir cykelsportens år i Afrika.
Världsmästerskapet i landsvägscykling 2025 kommer att hållas i Rwanda.
Alla andra kontinenter har varit värd för världsmästerskapet,
utom Afrika.
Ja. Afrikanskt kaffe, afrikanskt te.
Fyll flaskan ordentligt. Ska du inte till klubbhuset?
-Jag ska gå. -Ska du laga posho?
Nej, vattnet är till en dusch.
Är det bra för dig? Att duscha i varmt vatten?
Ja, varför inte?
Jag heter Nantume Miria och är från Uganda.
Jag är cyklist i Masaka Cycling Club. Jag började cykla år 2020.
Min mamma fick in mig på cyklingen, för jag umgicks med olika grupper.
Hon var rädd att det skulle gå illa. Hon gillade inte sporten.
Men hon ville att jag skulle cykla, så att jag inte hamnade
i dåligt sällskap. Det var så jag började cykla.
Jag frågade om hon kunde göra det som tjej.
Hennes pappas sida lät henne inte cykla, det var inget för tjejer.
När jag insåg att det var hennes passion lät jag henne göra det.
Det var helt otroligt. Hon fick till och med betalt.
Hon tog hem pengar som vi kunde använda för att ta hand om familjen.
Vi började älska cykling,
även de som från början var negativa till det.
Miria kom till Sydafrika, och vi såg hennes talang
genom Masaka Cycling Club i Uganda Cycling Association.
Jag brukar komma hit för att återhämta mig.
Jag kommer också hit ibland när jag är ledsen.
Jag lyssnar bara på naturen. Jag känner in naturens stämning.
Som nu, jag bara känner det. Allt känns bra.
Jag känner ingen stress. Jag tittar på växterna.
Och solnedgången. Lyssnar på korna.
Allt känns bra.
Jag heter Jean-Pierre van Zyl. Jag är ett fan av afrikansk cykling.
Och jag arbetar på World Cycling Center i Schweiz
med utveckling i Afrika.
Owen och hans team sa att Miria var begåvad.
Hon förtjänade en plats på träningslägret i Paarl, Sydafrika.
Vi gjorde det före afrikanska mästerskapet i Kenya.
Hon blev inte trött. Hon var väldigt motiverad.
Hon tog tillfället i akt.
Man kan se hur idrottare får en insikt.
"Wow, det är här jag hör hemma.
Jag blir bättre. Jag vill lära mig mer."
Som en svamp. De vill ha information.
Jag vill att de här människorna ska se vad jag har åstadkommit.
De tar med sina barn till cykling och de får inspiration från mig.
Det är det som håller mig igång.
Det får mig att tänka:
"De behöver se mig, så börjar de också cykla."
Målet för i år är att delta i världsmästerskapet.
Första sydafrikanen går i mål nu efter ett långt lopp.
Moolman Pasio för SD Worx öppnar upp...
Här är Ashleigh Moolman Pasio...
Cyklisten Ashleigh Moolman Pasio
har kammat hem det största priset.
Under lång tid har Moolman Pasio varit den enda representanten
för afrikansk damcykling på världsscenen.
...Pasio fortsätter att representera cykelsporten på hemmaplan.
Moolman drar ifrån igen! Moolman går hela vägen!
Ashleigh Moolman Pasio får världsmästartröjan.
Jag heter Ashleigh Moolman Pasio. Jag är sydafrikan.
Just nu tävlar jag för AG Insurance Soudal World Tour Team.
KATALONIEN, SPANIEN
Jag brukade leka med mina vänner på gatorna och cykla.
Men när jag gick i skolan var cykling inget karriärval.
Det var inget jag föreställde mig I Sydafrika på den tiden.
Jag höll mest på med mer vanliga skolsporter,
som landhockey, friidrott och tennis.
Jag började på universitetet för att läsa kemiteknik,
och det var där jag träffade min man, Carl.
Carl såg direkt min potential som cyklist.
Min lilla, nätta kropp i kombination med min styrka
gav mig fördel när det gäller kraft-till-vikt.
Steg för steg blev det allt tydligare att cykling var min talang
och något som jag borde satsa på.
Året därpå tävlade jag i Europa.
Men jag fick ingen lön när jag började 2010.
Löner var inte ens möjliga inom damcykelsporten.
Det enda sättet för mig att fortsätta var att tävla för ett lokalt lag.
Tävla året runt.
Jag åkte tillbaka till Sydafrika under lågsäsongen i Europa
för att tävla för det lokala laget, som gav mig en liten lön.
Det är helt omöjligt att få toppresultat
om man inte tävlar i Europa mot världens bästa cyklister.
Det har inte varit utan utmaningar, hjärtesorg och tårar.
Det första året som proffscyklist
bröt jag nyckelbenet tre gånger på bara ett år.
Det var inte lätt för henne.
Hon fick ta sig förbi många av de hinder
som afrikaner stöter på än idag, men hon gav inte upp.
Ashleigh vill att hennes karriär ska betyda mer än henne själv.
Hon förstår att det hon uppnår
kan betyda något annat för någon annan.
Efter 15 år av att vara med i världsmästerskap
kan det här vara din sista chans att ta en världsmästartitel.
-Du borde känna dig säker på det. -Jag känner mig mycket säker.
Jag har förberett mig och formen är där.
Banan passar mig bra.
Jag har själv cyklat banan. Jag vet hur det är i Rwanda.
Afrikas energi är där, så det finns många positiva saker.
Men jag måste också vara medveten om att inte falla tillbaka
till ett läge där jag lägger för mycket press på mig själv.
Då kommer jag inte att prestera bra.
Ja, det är min sista chans att ta en världstitel.
Men jag måste gå ut där och ha roligt och njuta av loppet.
Vi har sett dig göra det i Afrika.
Det är det som ger resultat i slutändan.
Jag älskar Afrika och jag älskar folkets energi.
Jag längtar efter att vara där och tävla inför publiken i Afrika.
Det kommer bli grymt.
-Nu kör vi och ger allt. -Japp.
Jag är exalterad.
Att ta en världsmästartitel eller OS-guld
är verkligen en utmaning när man kommer från länder utanför Europa.
Jag gav nästan upp att bli världsmästare.
Och jag är en av världens bästa.
Jag tror att världsmästerskapet i Rwanda
blir ett genombrott för cykelsporten i Afrika.
Men det är bara början.
För det kommer att bli evenemanget
som visar världen vad afrikansk cykling verkligen handlar om.
Det blir intressant, för med VM i Rwanda,
behöver vi fler tävlingar i Afrika?
Eller behöver vi få fler afrikaner till tävlingarna i Europa?
Vi har frågat oss det många gånger! Nu kommer han!
Kommer han att klara det?
Hon försvarar regnbågströjan på absolut bästa sätt. Perfektion.
Favoriten Eddy Merckx vinner med minsta möjliga marginal.
Merckx blir världsmästare.
Tadej Pogačar och regnbågströjan, en perfekt matchning.
Jag heter David Lappartient, ordförande för UCI,
Union Cycliste Internationale.
UCI grundades i april 1900.
Världsmästerskapen i landsvägscykling startade 1921.
Det är en mycket specifik tävling. Man har tröjan,
och tröjan är något unikt.
Vi är den enda sporten med en tröja.
Regnbågströjan är sportens höjdpunkt.
Det är den där tröjan som alla känner igen.
Alla strävar efter att bära regnbågsränderna.
Det är en dröm för en cyklist att bära tröjan.
Alla toppcyklister vill bära den.
Det är något som gör mästerskapet unikt.
Och man använder inga öronsnäckor.
Man måste själv känna in loppet.
Man tävlar landsvis. Det är årets enda lopp.
Det är på en rundbana.
Vi måste utse en av de bästa cyklisterna.
Världsmästerskapet är världsmästerskapet.
Men vi har aldrig varit i Afrika.
Vi har många länder här i Afrika som ska utveckla cyklingen,
göra cykling till en av de mest populära sporterna på kontinenten.
Och, ja, vi måste också ha det här evenemanget
för att visa upp afrikansk cykling för resten av världen.
De kommer att se vår passion för cykling.
Jag heter Chris Froome, fyrfaldig vinnare av Tour de France.
Jag är född i Kenya, i Östafrika.
Vi behöver många fler lopp på den afrikanska kontinenten
som Tour du Rwanda.
Det är nog den bästa chansen för afrikanska cyklister
att tävla mot européer.
Rwanda är nyckelaktören.
De har det största loppet, Tour du Rwanda,
och kommer att ha VM.
Jag heter Nelly Mukazayire. Jag är idrottsminister.
Vi startade med en ödmjuk början.
Tour du Rwanda uppgraderades till 2.1.
Det var bra, men också utmanande.
Det här är en speciell dag för oss.
Årets Tour du Rwanda kommer att vara på en annan nivå.
För det kommer att ge en större betydelse
när vi bygger upp UCI 2025 världsmästerskapet på landsväg.
Jag har skrivit ett tal, men jag tänker inte följa det.
Jag talar från hjärtat.
För idag är en stor dag för UCI.
Efter 125 år firar vi vårt 125-årsjubileum
den 14:e april i år.
Så för att fira vårt jubileum valde vi att komma hit till Rwanda.
Jag minns mitt första möte med president Kagame.
Det var ansökan om att få arrangera VM i landsvägscykling 2025.
Presidenten var tydlig.
Han ville skapa ett arv och välkomna evenemanget,
för det är en cykelnation, men han ville lämna ett arv.
Afrika förtjänar att ha mästerskapet.
Det kommer också att vara en plattform för Afrika att lansera sig
som en seriös utmanare i stora tävlingar som Tour du Rwanda.
Att arrangera Tour du Rwanda
är till stor hjälp för alla organisationer i världen
för att förstå känslan och kraven inför mästerskapet i september.
I flera år har Kigali visat att de kan ha evenemang i världsklass.
Det betyder inte att mästerskapet kommer att vara utan utmaningar.
Det kommer finnas problem.
Det kommer finnas utmaningar jämfört med ett utvecklat land,
som Schweiz eller Australien, som har varit värdar för VM.
Cykelsportens rötter ligger helt klart i Europa.
Framför allt i Belgien, Frankrike, Italien, Nederländerna och Spanien.
Det finns förmodligen en brist på mångfald, men vi jobbar på det.
Cyklingens rötter i Afrika började genom kolonialt inflytande.
Eritrea är nog den mest passionerade cykelnationen på kontinenten.
De koloniserades av italienarna.
Sydafrikas cykelhistoria började tidigt.
Den var segregerad under apartheid
genom brittisk och nederländsk kolonialism.
Sen hade man länder som Marocko och Algeriet.
De har en lång cykelhistoria genom sin koppling till Frankrike.
Cykling sågs inte som en sport där. Det var ett transportmedel.
Ett land som Sydafrika, till exempel,
ligger långt före många andra länder.
Det är en riktig sport som folk deltar i.
I andra delar av Afrika
kan det vara en eller två tävlingar om året.
Det har varit en otrolig resa av engagemang.
På den tiden fanns det bara 14 nationella förbund.
Idag har vi 54.
Vi ska vara ärliga mot varandra. Det hände inte över en natt.
Det hände inte över två nätter.
Vi är där vi är idag
tack vare föregångarna och vad de gjorde innan.
Om man ser till sammanhanget är vårt land bara 30 år
efter folkmordet på tutsierna.
Vi var tvungna att gå en väg för att bygga upp nationen.
Rwandas cykelhistoria är en av de mest inspirerande berättelserna
i Afrika.
Den bottnar i trauma, motståndskraft och sportens transformerande kraft.
MUSANZE, RWANDA VÄLKOMMEN TILL CYKLISTERNAS HEMSTAD
Jag heter Jamie Bissel, och jag flyttade till Rwanda i oktober 2013
för att börja som mekaniker för landslaget.
Jag tror att allt började med Tom Ritchey.
Tom Ritchey startade Coffee Bike-programmet.
Han hade sett att alla... Det fanns redan en cykelkultur här.
De använde cyklar för att frakta potatis och morötter.
Äldre använde cykeln som ett redskap.
Han såg sig omkring och sa: "Här finns potential."
Så när Jonathan Boyer kom 2007 förvandlade han projektet
från att vara Rwandan Coffee Bike Project till Team Rwanda.
Jag kom in mot slutet av den tiden.
De flyttade hit för att stötta de unga idrottarna
som brann för cykling och bar på en dröm.
De hade vad de kallade "de ursprungliga fem".
TEAM RWANDA CYKLING
Jag heter Uwimana Rafiki Jean de Dieu.
Jag är före detta cyklist.
Och nu jobbar jag som cykelmekaniker och guide för cykelturer.
Jag heter Adrien Niyonshuti.
Jag kommer från Rwanda och är före detta proffscyklist.
I början hette det Project Rwanda.
Efter Project Rwanda blev det Team Rwanda.
Efter Team Rwanda blev det Africa Rising.
I slutet av 2006 fick jag träffa Jock Boyer.
Vår tränare Jonathan Boyer testade många cyklister.
Jag blev förvånad över att vara bland de fem bästa.
Där och då förstod jag
att jag faktiskt kunde bli proffs.
Jag minns att jag frågade Jock Boyer: "Lämna du oss och åker till USA?"
Jock sa: "Nej, Adrien. Jag stannar tills ni nått ert mål."
Vi gjorde ett bra jobb med att sätta landet på världskartan.
Adrien Niyonshuti är en enastående person.
Han förlorade sex av sina bröder under folkmordet.
Adrien blev sen olympier
och världstourcyklist, den högsta nivån inom cykelsporten.
Allt började med cyklingen i Rwanda och världsmästerskapet.
Att UCI:s världsmästerskap i landsvägscykling 2025
kommer till Kigali, Rwanda
är ett direkt resultat av det arbete som personer som Jock Boyer
och Kimberly Coats lade ner med Team Rwanda.
Om det inte vore för det grundarbete som de gjorde för 20 år sen
skulle vi inte vara här.
Det finns över hundra afrikanska cyklister av olika kön
som tävlar på olika nivåer inom professionell cykling.
Biniam Girmay är förebilden för afrikansk cykling idag.
ALPERNA ITALIEN
Girmay håller undan för Mathieu van der Poel,
och han skriver historia!
Historieskaparen, eritreanen, Afrikas stigande stjärna.
En fantastisk insats av Biniam Girmay.
Ja, om vi ska vara ärliga och prata om historien
var det inte många svarta afrikaner som tävlade och vann.
Vi deltog bara.
Men nu vinner vi lopp
i World Tour-tävlingar, särskilt i klassiker för min del.
Det gör mig väldigt stolt, eftersom det är första gången
som svarta afrikaner vinner i Grand Tours och klassiker.
Jag hoppas att det jag har uppnått hittills
ska inspirera svarta afrikaner och bidra till att vi blir fler.
Jag hoppas att jag nu är en förebild för framtida cyklister.
För jag är övertygad om att framtiden för afrikansk cykelsport är ljus,
och alla älskar det
från djupet av sina hjärtan.
Jag tror att mina framgångar,
eller det jag har åstadkommit hittills,
kommer att ha en stor inverkan.
Jag vill bli nästa Biniam, för han är den sortens kille
som alla ser upp till nu i Afrika.
Han är förebilden för killarna.
Jag vill vara Biniam för tjejerna.
Biniam är i ett perfekt läge för att vinna den här etappen.
Thijssen är redo.
Oliver Naesen börjar öppna upp spurten för Decathlon-laget.
Jakobsen är där. Titta på Jasper Stuyven som accelererar.
Girmay är där. Mads Pedersen är precis bakom.
De är mitt i smeten. Mads Pedersen, Pedersen, Girmay.
Biniam Girmay! Biniam Girmay
vinner sin första etapp någonsin i Tour de France för Eritrea.
Alla eritreaner och afrikaner måste vara stolta.
Nu är vi verkligen en del av de stora loppen
och vi har tagit många segrar.
Så det här är vår stund, vår tid.
Girmay vinner tre etapper och tröjan, det är otroligt,
särskilt med tanke på det första VM på landsväg
i Afrika söder om Sahara i Rwanda i september.
Nu har vi förstås kommit mycket längre än:
"Kanske kommer cykelsporten att komma till Afrika."
Vi har en unik mästare.
Jag tror att Biniam för arvet vidare.
Han skapar en möjlighet för unga afrikaner att drömma,
att veta att det är möjligt att vinna en tröja
och stå på prispallen i Tour de France.
-Miria, det är JP. -Trevligt att höra från dig, coach.
Har du en minut? Jag har goda nyheter.
Ja, jag har en minut.
Miria, efter träningslägret i Sydafrika,
den hängivenhet du visade, hur du presterade
och den disciplin du uppvisade,
särskilt efter det kenyanska mästerskapet,
det afrikanska mästerskapet
med din prestation, bestämde vi oss för att välja dig
till UCI:s träningsläger i Afrika 2025.
Vi ska åka till Kigali och till Bretagne i Frankrike
för att förbereda oss inför VM i Kigali.
Wow. Det är de bästa nyheterna jag någonsin fått.
Det känns som om jag ska gråta.
Jag vet inte om den här känslan är äkta,
eller om jag ska vara ledsen eller glad, för det här trodde jag inte.
Miria, drömmar kan gå i uppfyllelse.
Det finns många hinder för afrikanska cyklister
att ta sig till toppnivå.
Ett av de uppenbara är visum, som begränsar resandet,
beroende på vilka möjligheter man själv har.
För min del, jämfört med andra cyklister i Uganda,
de har svårt att få visum,
men jag har fått mitt visum, även om det inte kom i tid.
Men jag lyckades få det.
Men för andra cyklister tar det tre till fyra månader.
Jag ber om att du kommer fram säkert.
Jag tror att de börjar inse vad cykling är i Afrika.
Kanske kommer cykelsporten att blomstra i Afrika om två år.
Det här är ett stort steg i livet.
Ett väldigt stort steg i livet.
Jag tror att varje cyklist drömmer om att åka till Frankrike.
Jag ska lära mig, och när jag har lärt mig ska jag ta med det hit.
KATALONIEN, SPANIEN
Den stora skillnaden mellan att träna eller att förbereda sig för tävling
och att tävla i Europa är att cykling är en kultur här.
Det är mycket säkrare.
Det innebär att som kvinna
har man friheten att träna eller utöva sitt yrke.
Cyklingen förändrade mitt liv.
Den hjälpte mig verkligen att bli en mer självsäker kvinna.
Men att komma till Europa var verkligen min biljett till frihet.
Det är en ganska stor förändring.
Man lämnar sitt hemland, sin kontinent och sin familj.
Jag var ingen, trots att jag var den bästa cyklisten i Sydafrika
och den bästa i hela Afrika vid den tiden.
Jag fick bana min egen väg.
På den tiden innebar det att inte vara rädd
och att ta risker.
Under många år var jag flaggbäraren
och förebilden för Sydafrika och hela den afrikanska kontinenten.
Nu har vi Kim.
KIM LE COURT PROFFSCYKLIST, MAURITIUS
Lagägaren och chefen på AG Insurance ringde mig och sa:
"Fråga Ashleigh vad hon tycker.
Om hon tycker att Kim är värd satsningen,
då får hon en plats i laget."
Jag sa: "Ja, Kim har sinne för tävling."
Jag vet att vad jag har åstadkommit genom åren
har banat väg för att Kim ska kunna vara där hon är idag
och kunna förverkliga sin dröm.
TOUR DU RWANDA, KIGALI, RWANDA TESTTÄVLING INFÖR VÄRLDSMÄSTERSKAPET
De har inte ens råd med flygbiljetter.
Det är ett kontinentalt lag som kan tävla i Étoile de Bessèges.
Men de har inte råd.
Med lag som de här, med bra cyklar och bra utrustning
är allt möjligt.
Klyftan handlar om pengar. Cykling är som Formel 1.
Ska man lyckas inom Formel 1 måste man ha pengar.
Det är lika inom cykling.
Vi kan inte riktigt förstå det, för vi har det så lätt.
Vi är så vana vid det.
För mig är utrustningen viktigast. Cykelsporten är inte perfekt.
Men den gör ett halvbra jobb. Cykling är dyrt.
Man behöver mer än bara skor och lite grundutrustning.
En toppmodern Tour de France-cykel kostar 15 000 euro.
Kostnaden för att börja är hög för alla.
Om du är afrikan, europé eller amerikan, det spelar ingen roll.
Min skiva gick sönder, men... Nej, min växel.
Ja, det är lugnt. Men jag visste inte att din växel hade gått sönder.
Då hade jag tagit med en åt dig. Vi löser det.
-Jag frågar Sean om... -Om jag kan låna en.
Ja. Om han har en här i landet som du kan låna.
-Vi tog med tre reservhandtag. -Toppen.
Jag messar Sean. Jag tror att han sover.
Jag ska fråga honom om han har någon.
Vi ska se om vi kan få tag i en.
Delar är väldigt viktiga. De går sönder, det hör till.
Även lag i Europa har svårt att hitta sponsorer
och det de behöver. Det är en utmaning.
Vi måste nå ut med det till dem som behöver höra det.
I 15 år har jag hört:
"Ja, men vi köpte nya cyklar."
"Men köpte ni delar? Vi behöver delar."
I Rwanda är det svårt att få tag på Shimano, SRAM och hjul.
Vi pratade med Jonathan och hans 105 bakväxel hade gått sönder.
Med lite tur får han en om några månader.
Det vore snabbt. Några månader,
kan du tänka dig att säga det till någon i Tyskland eller Frankrike?
De går till cykelbutiken och köper det. Enkelt.
MASAKA CYKELKLUBB MASAKA, UGANDA
-Ska du tävla i Tour de France? -Ja.
-Ska du vinna också? -Ja.
Hur som helst, vad tuggar du på?
Ge mig lite mango.
Jag heter Miiro Michael, grundare och ordförande för Masaka Cycling Club.
Masaka Cycling Club grundades i Masaka City i centrala Uganda.
För sex år sen startade klubben ett utvecklingsprogram för cyklister.
Vi brukade anordna Black Mamba-lopp varje helg bara på skoj.
Sen utvecklades vi och vi insåg att vi behövde ha en generation
av unga cyklister på väg upp.
Så vi startade programmet för sex år sen.
Just nu har vi 50 unga cyklister som börjar från noll.
Samhället har bidragit, inte bara när det gäller cykling,
utan hur det också har förändrat unga människor i samhället.
Tack för allt och för all tid ni gett mig
för att förklara några av de saker jag lärt mig och delat med er.
Det jag vill att ni ska veta...
är att ni är killar och vi är tjejer. Därför behöver vi ert stöd.
Det är ni som inspirerar oss.
Men om ni lämnar oss kommer vi att sluta med sporten.
Kanske är jag bortskämd.
De tycker att min mamma har gett mig mycket frihet.
Hon gav mig mycket frihet. Hon lät mig börja med cykling.
De säger att min mamma är dum, och jag hatar det. Jag hatar det.
Cykling ses fortfarande ofta som en manssport
i många samhällen.
Kvinnor kan utsättas för trakasserier, skam och begränsningar
när det gäller att cykla från familjen i sitt eget hem.
Det leder till att många tjejer slutar.
Det finns inga tydliga vägar för män heller.
Men kvinnor får ofta mindre prispengar
och har svårare att försörja sig på den här sporten.
Som klubb har vi gjort vårt bästa för att minska könsskillnaderna.
Jag ska ge dig ett exempel.
En mamma kommer hit med sin 14-åriga dotter och säger:
"Jag vill att min dotter ska få börja cykla i din klubb."
Jag säger: "Varför?"
"Jag har sett pojkar tävla, och min dotter kan slå dem."
Miria började här när hon var 14 år. Nu är hon 18 år.
Fyra år senare hände det fantastiska saker.
Miria blev den första kvinnliga ugandiern
att få representera Uganda i afrikanska kontinentala mästerskapet.
Gissa vad? Hon tog sig till prispallen.
Hon har varit i Rwanda, Burundi och Kenya.
Miria utvecklas för varje dag.
Ger man en tjej en chans i livet kan saker förändras.
Varumärken som Zwift och andra träningsplattformar
har blivit en bra plats för kvinnor att cykla i en säker miljö.
Där upptäcks även talanger. Självklart finns det begränsningar.
Det ersätter inte att cykla på vägen,
och den högsta nivån av cykling är fortfarande baserad i Europa.
Det är också en kulturchock att komma till Europa för första gången.
Särskilt om man ska stanna där under en längre tid.
Idrottare måste hantera hemlängtan,
att inte träffa sin familj
och utöva en sport som redan i sig är tuff.
Jag ser fram emot träningslägret i Europa.
Framför allt är jag väldigt glad.
Det blir första gången för mig. Jag ska tävla mot proffsen.
Jag kommer att få vänner och möjlighet att synas.
Jag lämnar min familj, men jag kommer att tävla för mitt mål.
När jag har uppnått det blir de glada.
För det första ser jag fram emot att få komma med i ett lag
och att ta till mig all träning de kommer att ge mig,
så att jag presterar bra i världsmästerskapet.
De sista hundra metrarna kämpar täten om segern.
Bakom dem gräver Moolman Pasio djupare.
Det verkar inte bli hennes år för en pallplats.
Jag har brutit ryggen.
Med nya lovande talanger på väg upp
nådde jag inte något av mina mål förra året.
Det har varit en riktigt tuff period.
Förra året råkade jag ut för en allvarlig skada. Jag bröt ryggen.
Det har varit en utmaning att ta sig tillbaka.
Jag har haft kämpaglöd och beslutsamhet.
Men det har varit många hinder på vägen.
Liège-Bastogne-Liège var oerhört frustrerande för mig
och en riktigt stor besvikelse.
Men samtidigt var det ett historiskt ögonblick
och en stor prestation av min lagkamrat Kim och mitt lag.
Vi var redo och hade en bra tävlingsplan.
Jag var en stor del av planen.
Plötsligt ser man hur det glider en ur händerna.
Jag var tvungen att bryta loppet, för jag började bli sjuk.
Det var ingen idé att fortsätta.
Jag kände att jag svek mitt lag.
Sen klev jag på bussen och såg att Kim
inte låg i täten, och jag kände mig helt knäckt.
Men från ingenstans förändrades allt.
Kim Le Court är på hugget.
Spurten drar igång, 200 m kvar.
Kim Le Court i mitten.
Kim Le Court och Puck Pieterse, det ser ut att stå mellan de två.
Kim Le Court vinner!
Kim Le Court sätter sig upp och firar för AG Insurance Soudal!
Första afrikanen någonsin att vinna ett monument.
Det var en bergochdalbana för mig
med alla utmaningar jag har ställts inför efter min skada.
Jag valde Ardennerklassikerna som mitt första mål.
Jag var tvungen att hitta balansen inom mig själv,
att vara besviken, frustrerad och lite arg på mig själv,
men samtidigt kunna känna glädje för Kim och laget.
I Kenya och i Etiopien, till exempel, kan man springa
och direkt delta i ett maraton.
Men inom cykling blir man inte mästare genom träning.
Det är möjligt i andra sporter,
men omöjligt i landsvägscykling. Man måste tävla.
Man måste lära sig att cykla i en klunga,
hur man skyddar sig mot vinden.
För att göra det måste man ta sig till Europa.
För det är där de flesta loppen går.
Det är där man lär sig.
Afrikanska cyklister måste resa dit.
Dessutom är det svårare. Vi har begränsningar och så vidare.
David Lappartient hade en vision om att skapa ett lag från Afrika,
som vi kallar Africa 2025 Team.
Det är så man skapar möjligheter.
Man tar dem till Bretagne och låter dem tävla i lokala klubblopp.
Det som är bra med det franska systemet
är att det finns flera olika nivåer,
och när man har bevisat sig på första nivån
kan man gå till nästa nivå.
Det är precis vad vi behöver.
Gräsrotsnivån är avgörande för utvecklingen av afrikanska idrottare.
Jag är övertygad om att någonstans i Afrika finns nästa Chris Froome,
nästa Biniam Girmay, nästa Ashleigh Moolman Pasio.
De finns där och väntar på att upptäckas.
Vi har en Tour de France-vinnare någonstans i Afrika.
Men för att nå dit behöver man gräsrotsinitiativ.
Man måste börja med 10 000 idrottare,
där 1 000 av dem har talang,
ungefär 100 kan nå proffsnivå och 10 kan bli bäst i världen.
TOUR DU RWANDA, KIGALI, RWANDA TESTTÄVLING INFÖR VÄRLDSMÄSTERSKAPET
Om tio år borde det finnas
två eller tre afrikanska cyklister i Tour de France.
Men det krävs en kulturell insats.
De är duktiga cyklister, men saknar internationell exponering.
Idrott på toppnivå blir allt mindre dygdigt,
och jag tror att afrikansk cykling behöver ödmjukhet och stöd.
Det är spännande. Vi gör något meningsfullt.
BRETAGNE, FRANKRIKE
När jag fick mitt visum blev jag förvånad.
Hur kunde jag få visum på bara två veckor?
Jag fick visumet, eftersom de sa att om jag inte ansökte i...
mars? I februari?
Nej, i mars. Det var i mars.
Då skulle nästa tid bli i augusti.
Jag tänkte: "Man kan inte bli cyklist om man inte åker till Frankrike.
Man kan inte cykla. Bara ge upp. Om man inte får visum, ge upp."
Till och med mamma sa: "Om du inte får visum, ge upp."
För när man åker till Frankrike
vet man var man står inom cykelsporten.
Hur långt har jag kommit jämfört med de europeiska tjejerna?
Mina tävlingsfärdigheter, min träning? Var är jag?
Europa är uppenbarligen bäst inom cykling
och sport över hela världen. Det är bäst.
Den största utmaningen i Europa är vädret.
Vägarna är smala, högertrafik,
maten och språket.
De är de största utmaningarna.
-Vi tar bilen. -Ja, vi gör det.
Det är inget problem. Det handlar mer om placeringen i klungan.
Om man inte är van vid att ligga i en klunga med 20 cyklister
och hamnar i en klunga med 50-100 tävlande...
Det är 20 sekunder spurt.
-Och sen vila i 40 sekunder. -När jag kollar, inte...
-Spurt? -Nej. Och inte 20 sekunder.
Vad? Det är något vi föreställer oss.
Vi har det inte på Garmin.
-Vi har inte haft två dagars träning. -Vi kämpar mycket.
Du måste göra en riktigt bra spurt. Okej, Miria?
-Ja. -Bra spurt.
Position för spurt, jag sa ju det igår.
Jag använde det idag.
Några tjejer kom hit för två veckor sen.
Jag kom två veckor efter dem.
Så jag tänkte: "Jag är sen. Jag hinner inte ikapp de andra."
Men nu känner jag mig självsäker.
I början var jag lite rädd.
-Varför? -Jag visste inte vad som väntade.
Nytt folk, nytt språk, ny mat,
ny sömn, ny värld, nytt jobb, nytt väder, allt.
Ni pratar arabiska. Jag kan inte prata med er.
Jag saknar mitt språk.
Hur kommer folk att se på mig?
Svart i Europa? Hur kommer det att vara?
Rädd... Jag är rädd för allt.
-Mest för människorna. -Jag börjar bli rädd.
Det är första gången jag reser långt hemifrån.
Jag ska vara borta länge, och det skrämmer mig.
Men jag har trivts och jag har vant mig.
Mitt mål är inte att vinna världsmästerskapet.
Jag har inte det i åtanke. Jag bara...
-Ta dig i mål. -Ja.
Ta mig i mål i världsmästerskapet.
När jag har tagit mig i mål har jag nått mitt mål. Allt är bra.
Och kanske...
Jag närmar mig mina drömmar,
för Biniam Girmay började på UCI.
Nej, han började i ett lokalt lag, sen UCI, nu proffs, nu vinnare.
Stora nyheter i cykelvärlden.
Den sydafrikanska stjärnan Ashleigh Moolman Pasio
kan missa sin sista Tour de France Femmes.
Trots en målmedveten kamp tillbaka från skada
och att ha burit den gröna tröjan 2023
pekar rapporter på att AG Insurance Soudal kan lämna henne utanför.
HEJA ASH
KATALONIEN, SPANIEN
Jag kommer inte att tävla i Tour de France.
Och det känns förkrossande.
För det är inte bara ett cykellopp.
Det är en del av allt jag har kämpat för i hela min karriär.
Jag visar tydligt att jag står upp för lagets värderingar
och kollektivet och att bygga upp laget.
Men jag blir utelämnad.
Rwanda är min sista chans att bli världsmästare.
Alla år av hårt arbete och de utmaningar jag har övervunnit
har tänt en stor glöd inom mig.
Det krävs mycket för att stoppa mig
från att nå mitt mål.
Den här gången satsar jag allt. Om jag måste göra det själv
ska jag ge allt för att klara det på egen hand
och vinna regnbågströjan för Sydafrika och för Afrika.
TÄVLINGSDAG, BRETAGNE, FRANKRIKE UCI-TRÄNINGSLÄGER
Jag ska använda allt jag lärt mig från alla tävlingar.
Jag ska lägga ihop allt och omsätta det i handling.
Jag hoppas kunna prestera bättre, för jag känner mig stark.
Jag känner mig lätt. Jag är aggressivare.
Ta det lugnt de första sju varven, okej?
Observera situationen i loppet.
Observera de andra cyklisternas attityder.
Efter sju varv, öka lite, öka lite.
Inte hela tiden. Okej? Fokusera på finalen.
Var alltid lugna. Ligg inte först.
Ligg inte först hela tiden.
Och där gick starten!
UCI har spelat en avgörande roll och gjort Afrika till en prioritet
för att göra cykelsporten global. Dessa initiativ måste fortsätta.
Vi kämpar än idag för att komma till startlinjen,
inte bara för att vinna.
Man måste börja med många på gräsrotsnivå.
Ju fler man har att välja bland,
desto större chans har man att få fram toppidrottare.
Heja, tjejer! Kör, kör! Kom igen, tjejer!
KATALONIEN, SPANIEN
Vi börjar med att prata om målen.
Så, världsmästerskapet i Afrika, i Rwanda.
Jag tycker att det är en bra möjlighet att använda kaoset
och den obekväma zonen för européerna, eller hur?
-Att använda det som en möjlighet. -Ja.
Och ingen vet vad som väntar.
Vi har gjort en del research.
Det finns så många faktorer som kan påverka.
-Särskilt maten. Det är en stor grej. -Ja.
För det första, var disciplinerad.
Du är född och uppvuxen i Sydafrika,
det gör att du har tåligare mage än de flesta andra.
Förhoppningsvis.
Känslan och upplevelsen är alltid annorlunda i Afrika.
I Europa är européerna närmare sina familjer och sitt hem.
Det har en stor inverkan på tävling och prestation.
Men att vara i Afrika, där du är ifrån,
där du har vuxit upp, gör större skillnad.
Lagarbete blir spännande. Det kommer inte bli lätt.
För det finns inte många ställen där man verkligen kan organisera sig.
Det finns några... Här är en fin lång raksträcka.
Du får nog se till att ta hand om maten själv i matzonen.
Ja, men det är inte så länge
som de verkligen kan få upp farten ordentligt.
Precis när de får fart att jaga tar man nästa kurva.
Ja.
Om det finns en bana som gynnar en mer individuell cyklist,
skulle jag säga att det är den här.
Det råder osäkerhet kring Biniams deltagande
i världsmästerskapet i Kigali.
Den kuperade banan gynnar inte den eritreanska spurtaren,
men miljoner över hela Afrika hoppas få se sin stjärna tävla...
Biniams bedrifter har varit enastående.
Det är otroligt svårt att ta sig dit han är
och övervinna ännu fler hinder än många andra i klungan
som han tävlar mot. Han är nog inte klar.
Jag tror att han har många år kvar framför sig.
Han kan bli världsmästare, men förmodligen inte här.
Han är inte den bästa klättraren, men kanske i Montreal 2026.
Jag önskar att han kunde bli den första afrikanen
att bli UCI-världsmästare.
Det här världsmästerskapet passar kanske inte honom, men sånt är livet.
Han är ansiktet utåt för afrikansk cykling. Han måste vara där.
Han måste förstå att det här ögonblicket är större än honom.
UCI Cycling Centers laguppställning.
Längst fram med startnummer 24, Miria Nantume.
Målgången på den här etappen avgörs med en spurt!
Slagen i spurten av nummer 21...
Varför spurtade du inte? Alla är trötta.
Jag var trött.
Jag sa det tre gånger: "Miria, kör."
Jag attackerade i klättringen och när jag kom tillbaka sa jag:
"Miria, kom igen. Alla är trötta."
Du förstår inte vad jag säger.
Vi ville alla att jag skulle vinna.
Hur känns det efter loppet? Hur mår du?
Jag är lite besviken på mig själv och vårt lag är också besviket.
Men jag är nöjd med resultatet. Det är första gången jag är i Europa.
Jag vann inte, men var med i utbrytningen.
Det är fantastiskt.
Det är en stor förbättring för mig och jag firar det.
När världsmästerskapen börjar kanske jag är bättre än så här.
SEPTEMBER 2025, KIGALI, RWANDA VÄRLDSMÄSTERSKAPET
Världsmästerskapet hålls i Afrika.
Världsmästerskapet i landsvägscykling är igång i Kigali, Rwanda.
Rwanda stod i centrum som det första afrikanska landet
att ha världsmästerskapet i landsvägscykling.
Jag har så mycket problem med magen.
Jag tog några tester
och det var raffinerat socker och mejeriprodukter.
Och då sa de att det var jäst, inte gluten.
Jag är i Kigali och känner mig som mig själv igen.
Jag känner mig stark, redo och superfräsch.
Det känns som om min säsong aldrig riktigt kom igång.
Det har varit ett riktigt tufft år. Så när...
I början av året
hade jag svårt att prestera på grund av min ryggskada.
Jag bröt min T10-ryggkota året innan.
Träningen och förberedelserna gick bra.
Jag gick in i Girot med hopp om att få tillbaka mitt vanliga jag.
Men loppet blev en besvikelse.
Jag var inte mig själv.
Det var väldigt frustrerande och förvirrande.
Efter 1,5-2 timmar var jag helt slut.
Så fort jag har förbrukat all energi
som jag ätit dagen innan eller till frukost
och allt glykogen är slut
kan inte den energi jag äter när jag cyklar gå in i musklerna.
Mitt blodsocker var alltid väldigt högt.
Det höll i sig hela dagen, även på cykeln.
Hej då, allihop. Vi ses senare.
Till slut kom vi fram till, med hjälp av några blodprov,
att jag led av insulinresistens.
Vi lyckades hitta en behandling som hjälpte mig med insulinresistensen.
När jag började med den
kunde jag genast se en förbättring i mina blodsockervärden.
Förvandlingen var otrolig.
Jag kände mig annorlunda. Jag kände mig mindre ängslig.
Det var galet. Jag kände mig som en ny människa.
SEPTEMBER 2025, KIGALI, RWANDA VÄRLDSMÄSTERSKAPET
Jag är tillbaka från Europa.
Jag är i Afrika, där världsmästerskapet ska hållas.
Jag är verkligen glad och förvånad över möjligheten vi afrikaner får.
Det största evenemanget hålls i vårt eget land.
Jag tror att Afrika kommer att äga sporten.
Nu är det vår tur att glänsa, så låt oss ge allt vi har.
Vi vet att européerna fortfarande är bättre än oss.
Men eftersom det är i vårt land, låt oss omfamna det.
Låt oss göra vårt bästa.
Jag började satsa på cykling förra året.
Jag hade inte förväntat mig att delta i världsmästerskapet så snabbt.
Jag trodde att jag kanske skulle delta om två år.
För jag hade precis börjat satsa.
Att gå från att precis börja satsa till att delta i världsmästerskapet
är som från askan ut i världen.
Den svåraste delen av programmet var den stora klungan.
För i Uganda är vi bara sju till tio tjejer.
Den är inte så stor.
Men i Europa var vi 80 tjejer. Det var svårt, men nu gillar jag det.
Jadilla! Jadilla, ta emot mig.
Nu ser jag tydligt vart jag är på väg.
Alla proffs har gått igenom samma resa som jag.
Biniam Girmay började i ett lokalt cykellag.
Sen proffslag... Nej, lokalt lag, UCI, nu proffskontrakt.
Mot alla förväntningar
ska eritreanen Biniam Girmay delta i världsmästerskapet i Kigali.
Efter veckor av tvivel om banan passar honom ska han vara med.
Han bär både sina egna ambitioner och en hel kontinents hopp.
SEPTEMBER 2025, KIGALI, RWANDA VÄRLDSMÄSTERSKAPET
ANKOMSTER
Jag var tveksam i början av säsongen.
Det är en ära och ett nöje att vara i Rwanda,
för det är ett av de länder som verkligen brinner för sporten.
Jag tävlar aldrig i Liège-Bastogne-Liège.
Inte i Lombardiet heller, för det är ganska svårt.
Jag vill inte åka dit och stå i starten och sen bryta loppet.
Det är inte kul.
Det är första gången mästerskapet hålls här i Afrika.
Det är stort för oss och afrikanska cyklister.
Den här banan är mycket tuffare för afrikanska cyklister.
Ärligt talat vore det kanske bättre att ge fler möjligheter
till afrikanska cyklister.
Jag vill alltid prestera bra eller göra mitt allra bästa.
Men som jag sa, jag är alltid stolt över att bära landslagströjan
och representera mitt land.
Landslaget bad mig att vara där och hjälpa laget,
och jag accepterar det helt och hållet.
Så jag är här för att stötta mina lagkamrater.
Har de andra redan haft presskonferens?
Pogi gjorde en. Remco och Kim Le Court också.
-Kan hon göra bra ifrån sig imorgon? -Jag tror det.
Hon gillar inte när det är för brant.
-Kanske, jag tror... -Ferrand-Prevot, ja.
Mur de Kigali är svår.
Om de accelererar där kommer hälften av dem...
Jag tror att de kommer att accelerera.
Det vore skönt om vi fick med en lagkamrat i utbrytningen.
Kigali! Är ni där?
Låt mig se era flaggor. Kigali!
God morgon och välkomna till 2025 års UCI världsmästerskap
här i Kigali, Rwanda.
För första gången någonsin hålls detta världsmästerskap i Afrika.
Nu gäller det. Damernas och herrarnas elitlopp på landsväg.
Vi hoppas att mästerskapet ska lämna ett varaktigt avtryck.
Det är speciellt av flera skäl.
Jag har burit fanan för Sydafrika och Afrika i...
Det här är mitt 16:e år som proffs.
I många år var jag den enda afrikanska cyklisten som tävlade
på elitnivå i damcykling i Europa.
Det är härligt att se att fler tävlande sluter upp med mig.
Cyklister som Kim Le Court har burit den gula tröjan i touren.
Utvecklingen går långsamt men säkert framåt, och det är fantastiskt.
Det viktiga för mig är...
Jag har förhoppningar och ambitioner om att prestera bra.
Men framför allt vill jag vara stolt över loppet jag deltog i
och att gå i mål och känna mig stolt.
När vi kommer fram ska du dricka lite elektrolyter innan vi sätter igång.
Innan vi startar loppet.
-För det är väldigt varmt idag. -Ja, väldigt varmt.
Du måste vara ordentligt laddad. Du är redo.
Du måste tro på det.
Du har redan gjort allt du kan...
för att bli redo.
Och när du gör det här...
tänk på alla uppoffringar du har gjort.
Hård träning, att vara ifrån familjen...
allt slit på cykeln.
Du är inte...
Frankrike var svårt.
Kom ihåg allt det där när du står på startlinjen.
Använd det som motivation för att driva dig.
Gör ditt bästa, oavsett hur det går.
Jag har förberett mig för det här loppet i ett år.
Idag ska mamma...
Hon ska gå till klubbhuset.
De ringde alla i samhället. "Kom och titta. Kom, kom, kom."
-Gör dem stolta. -Jag ska försöka.
Först behöver vi de grundläggande sakerna.
Vi ligger redan långt efter de europeiska tävlingarna.
Vi kämpar för att köpa cyklar, för de finns i Europa.
De kostar 14 000 eller 15 000.
Vilken familj har råd med det här? Det är mycket svårare.
Vi behöver inte ha de största tävlingarna.
Vi behöver bara bättre tränare och bättre kosthållning.
Det kan göra stor skillnad,
om man ger den här möjligheten till andra afrikanska cyklister.
Det kommer att bli brutalt. Mer än 6 000 m klättring.
Värmen, luftfuktigheten.
Mur de Kigali, Kigalimuren, är otroligt tuff.
Det kommer att bli extremt tufft.
Ge Rwanda en stor applåd!
Det är alltid lite stressigt.
Men det kommer att bli ett historiskt ögonblick för Rwanda och för Afrika.
Herrarna kommer också att starta. Nedräkningen börjar för dem.
Vissa tvivlade på oss. "En afrikan som tränare för det här laget?
Vi är inte tillräckligt bra. Vi behöver en europé."
Det viktigaste är att hålla sig lugn och säker.
Och att spara energi.
Jag vill att de inte kör för fullt i de första stigningarna.
Jag tror att folk kommer att vara lite rädda.
Det här är Sydafrikas lag!
Det är trevligt. Jag har varit här i ett par dagar.
Jag är förvånad. Överallt jag går ropar de mitt namn.
Eritrea!
Eritrea, mina vänner!
I de tusen kullarnas land
står hundratusentals människor längs vägarna.
Allt börjar falla på plats.
En krävande bana i värme och hög luftfuktighet.
Där är han, Biniam Girmay.
Han representerar sitt lag, land och kontinent.
Men den stora frågan kvarstår,
vad kan han göra på den här brutala banan?
Det här är Ashleigh Moolman Pasios sista världsmästerskap.
En sista chans att skriva in sitt namn i historien.
Miria Nantume, den unga cyklisten från Uganda,
månader av träning, tusentals kilometer.
Allt avgörs i det här ögonblicket. Det är dags för Afrika att cykla.
Här kommer Moolman Pasio för Sydafrika.
Såna som Biniam Girmay.
Det börjar bli tufft för Miria Nantume.
Hon gräver djupt, kämpar för att hålla i styret.
De närmar sig Mur de Kigali.
Det här är Bini, och jag tror tyvärr att klättringen är för tuff.
Den här banan passar honom inte.
Ashleigh Moolman Pasio samlar ihop det igen.
Vi ser att Amanda Spratts attack
har splittrat klungan bakom henne.
Vidare till Mur de Kigali.
Den börjar på 15 % lutning och är 400 m lång.
Det är en klassiker i hjärtat av Afrika.
Vilken prestation.
Vilket mod hos en man som burit en hel kontinents hopp.
Banan är obeveklig och för mycket för Miria Nantume idag.
De täppta luckorna eller...
En hjärtesorg för sydafrikanen.
På 29:e plats, trots jublet från de afrikanska fansen längs vägen.
Jag fick så mycket kramp innan näst sista backen.
Jag var tvungen att vara med i utbrytningen.
Bra gjort.
Ja, jag hade roligt. Men jag tappade i andra varvet.
Man lär sig av misstagen. Nästa gång är jag bättre.
Jag vill vinna touren i Burundi nästa vecka.
Så att jag kan kompensera för den här.
Rätt tufft. Jag är helt slut. Men det är nog normalt.
Många var tvungna att bryta på grund av den tuffa banan.
Men jag är bara glad över att få cykla.
Jag kämpade mig i alla fall igenom 175 km.
Så det är helt okej.
Jag är stolt över den jag har blivit.
Mer än några resultat har jag verkligen vuxit som person,
från en osäker, blyg kvinna till en stark kvinna.
Inte bara fysiskt, utan också känslomässigt och mentalt.
Jag vill vara med i ett lag i Europa för att fortsätta min karriär
som proffscyklist.
Jag har fortfarande min stora dröm. Det här är bara början.
Många unga afrikaner ser upp till mig och följer mig.
Det har verkligen drivit mig att fortsätta nästa säsong.
Sätt dig på en cykel. Den kommer öppna dörrar. Den ger dig frihet.
Den förändrar livet för alltid.
Undertexter: Isabella Holmin plint.com