Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
TENTO FILM SE ODEHRÁVÁ BĚHEM JEDNOHO TÝDNE NA JAŘE ROKU 1988
Připraven?
Nevidím tlumočníka.
Na co je ten mikrofon?
Obvykle znakuju zhruba tady.
Jo, zhruba tady.
Ale pod vlivem emocí se hodně rozmachuju.
Asi bude lepší, když si vezmu brýle.
Tak jo.
Asi to zvládnu i bez nich.
Můžeme?
Jo! Konečně!
Chci vám něco vyprávět.
GALLAUDETOVA UNIVERZITA
JEDINÁ UNIVERZITA PRO NESLYŠÍCÍ NA SVĚTĚ
Byl jsem u své přítelkyně.
NEDĚLE
Najednou…
začala poblikávat světla…
a cítil jsem vibrace.
Někdo kopal do dveří.
To znamená: „Pospěšte si!“
Rychle jsem šel ke dveřím…
a zamířil dolů ke vchodu do kampusu.
Jsme na Gallaudetově univerzitě,
kde protestují studenti,
protože chtějí mít slovo ohledně budoucnosti své školy.
Má být jmenován nový rektor
a studenti chtějí ve vedení někoho ze svých řad.
Vracel jsem se z KFC.
Při řízení jsem jedl z pytlíku.
Druhou rukou jsem zároveň znakoval,
ale chodil jsem s holkou, která slyšela, a ta byla úplně vyděšená.
Říkala: „Hluchý řidič, ježiši! Dívej se na cestu.“
Já na to: „Klid.“
Když jsem dojel do kampusu…
lidé mi bouchali
na kapotu auta.
Studenti celý den demonstrují a čekají
před branami Gallaudetovy univerzity,
zatímco uvnitř jedná správní rada.
Pokud studenti uspějí,
univerzita bude mít prvního neslyšícího rektora
za 124 let.
Šla jsem dolů z kopce a viděla jsem spoustu lidí.
Všude byla cítit vzrušená atmosféra.
A já si pomyslela: „Vyberou neslyšícího.“
Gallaudet je jediná univerzita pro neslyšící na světě
a za svou 124letou existenci nikdy neměla neslyšícího rektora.
V roce 1864 podepsal Abraham Lincoln zákon,
kterým založil první vysokou školu pro neslyšící na světě.
NESLYŠÍCÍ REKTOR TEĎ!
Teď je správný čas. No tak.
Někdo přinesl krabici.
Byla plná letáků.
Někdo mi podal kus papíru.
Koukla jsem se na ten papír…
zvedla ho a přečetla.
Vidíš, říkala jsem ti to.
Slyšící lidé.
Rozhlédl jsem se a najednou…
Na Gallaudetově univerzitě dnes večer zuří bouře.
Správní rada školy
obešla dva neslyšící kandidáty na funkci rektora školy…
a upřednostnila slyšící ženu.
S tím se nesmířím.
Mezi finalisty byli dva neslyšící,
Harvey Corson a I. King Jordan,
děkan Gallaudetovy Fakulty umění a věd.
Spor se týká třetí kandidátky,
slyšící ženy Elisabeth Zinserové.
Nebylo možné, aby vybrali slyšícího a ne neslyšícího.
PŘIJÍMÁTE TYTO DOKUMENTY?
NECHÁTE SI JE? VYHODÍTE JE? SPÁLÍTE? ANO!
Byli strašně naštvaní.
Cítili se uražení.
Chtěli násilí.
První, co mě napadlo, byla „kontrola“.
Naprosto se vymkli kontrole, byli zcela nezvladatelní.
Koukám na záběry s vámi z té doby
a byl jste fakt hustej.
Byl jsem o dost hubenější.
Tak jsem vstal a řekl: „Všichni se posaďte.“
A všichni si sedli.
JIŽNÍ AFRIKA MÁ APARTHEID MY HLUCHATHEID
Stejně jako vás mě urazilo,
když nám tvrdí, že neslyšící
nemají kvalifikaci!
Vidím člověka, který je nabuzený…
a připravený bojovat.
Narodil jste se takový?
Navenek jsem působil jako nevinný andílek,
ale rodiče věděli své.
Byl jsem malý ďáblík.
Takže nejste anděl?
No, mám trochu svatozář,
ale je trochu zašlá.
A trochu nakřivo.
Můj otec byl nejlepší zubní technik široko daleko.
Hodně lidí tam chodilo kvůli němu,
ale neměli tušení, že je neslyšící.
Technici říkali:
„To je fakt trapné, mít tu neslyšícího.“
Tak ho posadili do sklepa.
A tam každý den pracoval.
Nikdy mu nedovolili pracovat nahoře.
Byl zahořklý?
Tehdy na to byli neslyšící zvyklí.
Byli s tím smíření.
Ale já se s tím nesmířím.
Jak moc jste naštvaní?
Jak moc?
Lepší.
Mně se to nestane.
Svět nás nezastaví!
Tento spor upozornil na skupinu lidí,
kteří byli zvyklí vykonávat své povinnosti
bez záře reflektorů veřejnosti:
správní radu Gallaudetovy univerzity.
Požádal jsem je, aby poslali někoho, kdo nám to vysvětli,
ale oni řekli, že nemají čas.
Kecy!
Členové rady
nechtěli veřejnou konfrontaci,
takže pro ně nic neznamenáme.
NESLYŠÍCÍ REKTOR TEĎ!
To je jejich postoj.
A my na to: „Kde je rada? Kde je rada? Kde?“
Chceme vědět proč!
Chceme vysvětlení!
Ale já vím, kde je správní rada.
Rozzlobení studenti pochodovali k hotelu Mayflower,
kde měla večeřet část správní rady.
Byl jsem v čele.
Všechny jsem vedl.
Studenti si mě asi prostě vybrali.
Já byl předseda studentského senátu,
ale inaugurovali mě jen pár dní předtím.
To nemůžeme dopustit! Nemůžeme!
A tak jsem byl hozen do vody, aniž bych uměl plavat.
Bylo to jako facka do tváře.
Přicházela ke mně spousta lidí.
Jako bych s tím mohl něco dělat.
Dívali se na mě jako na vůdce, říkali: „Veď nás. Co bude dál?“
A kdo tomu velel?
Já.
Rada je ve druhém patře.
Víte, co dělají?
Sedí tam, pěkně si hodují
a vysmívají se studentům.
Nenechte radu odejít, aniž by nám něco řekla.
Studenti se nyní zaměřili na předsedkyni správní rady
Jane Bassett Spilmanovou.
Fuj, ta ženská.
Je tu hodně hněvu, stále tomu nerozumíme
a připadá mi, že jsme měli zvolit neslyšícího rektora.
Byla ztělesněním snobství a bohatství.
Na sobě drahý kostýmek.
Reprezentujete národ neslyšících.
Byl to chaos.
Všichni znakovali jeden přes druhého.
Museli jsme zklidnit dav.
Podle městské policie budete zatčeni.
Je to vaše rozhodnutí.
Tak jsem se rozhodla chopit iniciativy.
Policie říká, že dav je příliš blízko.
Musíte nám dát prostor.
Nic neslyším.
Jsem zcela neslyšící…
ale rytmus v sobě mám.
Umím sledovat beat.
Můžete se hýbat a následovat hudbu, protože ji cítíte.
Na střední jsem byla roztleskávačka.
Tančili jsme Pac-Mana.
V naší komunitě koluje jeden vtip.
Když nastoupíte do auta a zapnete rádio,
řekneme: „Jo, hudba, jo…“
a ony to jsou zprávy.
Pohyb a rytmus…
jsou všechno.
Spilmanová pryč! Spilmanová pryč!
Spilmanová pryč!
Uvědomila jsem si, že potřebujeme rytmus,
aby všichni měli stejné tempo.
Spilmanová pryč!
Dokázali jste to.
Správní rada vás teď vyslechne.
Spilmanová souhlasila, že promluví se studenty.
A policie říká, že jí bude nablízku a ochrání ji.
Přišla jsem říct, že se jmenuji Jane Bassett Spilmanová.
Jsem předsedkyní správní rady univerzity.
Promiňte, Jane.
Promiňte, nejsme spokojeni s rozhodnutím,
které jste nedávno udělala.
Teď jim dlužíte vysvětlení…
Když jsem se setkal se Spilmanovou, byl jsem naštvaný.
Měli jsme neslyšící kandidáty. Byli jsme na to připraveni.
Byli to skvělí kandidáti.
Dva proti jednomu.
Dva neslyšící proti jednomu slyšícímu.
A myslím, že jim dlužíte vysvětlení.
Time, chtěl jste,
abych sem přišla a promluvila si s těmito lidmi.
Byla uhlazená a korektní.
Mám mluvit se studenty.
Jako typická anglická dáma.
Jako…
kdybychom měli čajový dýchánek.
Dejte mi chvilku. Nejdřív si popovídáme
a potom uvidíme, jestli nemůžeme probrat to, co vás zajímá, ano?
Myslím, že je načase,
abyste se všichni vrátili na Gallaudet
a strávili klidný večer…
Nesmysl!
Uklidněte se.
Mám otázku.
Umíte znakovat?
Ne, neumím…
Neměla vůbec žádné pochopení pro cokoli,
co souvisí s neslyšícími lidmi.
Nic.
Dobrá.
Jane, jestli mohu…
Zeptal jsem se tedy: „Proč?
Proč jste jmenovali Zinserovou?“
A ona řekla:
„Neslyšící lidé nemohou fungovat
ve světě slyšících.“
Cože?
Opravdu to řekla?
Řekla to?
A tlumočnice řekla: „Slyšeli jste správně.“
Chtělo se nám křičet.
Ale jak křičet…
v našem jazyce?
Jejich svět možná mlčí, ale jejich hněv je dnes
slyšet hlasitě a jasně.
Jsem tak strašně naštvaná, že je mi z toho zle.
Mluvíme s doktorkou Zinserovou v Greensboro.
Chci, aby věděli, že je mi ctí
sloužit jako rektorka této skvělé univerzity.
Čekali jsme 124 let.
Proč? Slyšící, proč?
Začal jsem uvnitř doslova hořet.
Jak vidíte za mnou,
několik stovek studentů z Gallaudetu
se začalo shromažďovat v univerzitní tělocvičně.
I tak si myslím, že bychom neměli brát
jedinou vlastnost jednotlivce,
ať je neslyšící nebo ne,
jakožto kvalifikaci na tuto pozici.
Utvořili jsme skupinu,
kroužek, a diskutovali: „Co teď uděláme?“
Něco se musí udělat,
ale co?
Budeme zítra protestovat?
Uděláme to? Ne, to bychom neměli.
A co jste udělali?
Naštveme hodně lidí.
Který obchod?
Jeď do toho na Florida Street.
Nešlo jen o to získat neslyšícího rektora.
Šlo o něco víc.
Slyšící lidé nás neustále ponižují.
Studenti tvrdí,
že správní rada je proti neslyšícím zaujatá.
Jděte hned!
Nastal čas zažehnout změny.
Lyndo, ještě poslední otázka:
Mají studenti vůbec nějakou šanci
to rozhodnutí zvrátit?
Podle předsedkyně rady Spilmanové
je to konečné rozhodnutí. Své stanovisko nezmění.
Vzplál oheň změn.
Teď, nebo nikdy. A my chceme teď.
Chceme neslyšícího rektora hned.
Můj dědeček mi zavolal
přes TTY.
To je přístroj, který používáme k telefonování.
AHOJ DĚDO GA
GA znamená „pokračuj,
je řada na tobě, abys začal psát.“
Ale děda nepíše moc rychle.
VIDĚLI JSME ZPRÁVY
Děda říkal…
MĚJ ÚCTU KE STARŠÍM
Proboha.
Nevyslovil to, ale já věděl, co si myslí.
Smiř se s tím.
Skloň hlavu.
Mí rodiče se rozvedli, když mi bylo šest let.
Otcovskou autoritu pro mě ztělesňoval dědeček.
Ve třicátých letech studoval na Kolumbijské univerzitě.
Neměl tlumočníka.
Musel odezírat ze rtů,
ale vystudoval tři různé obory.
Takže ode mě měl velmi vysoká očekávání.
Neměl rád, když jsme na veřejnosti znakovali.
Vždycky mi říkal:
„Znakuj v prostoru 45 centimetrů. Ne ve větším.“
A já si říkal: „Dobrá, pomalu začnu znakovat
ve stále větším prostoru.“
Říkal jsem si tím o malér.
Říkal: „Je velmi důležité, abys zapadl do světa slyšících.“
A já si myslel: „Proč?
Nemusím zapadnout do světa slyšících.
Mám svůj svět.“
PONDĚLÍ
V době, která je někdy poháněná zuřivými
a hlučnými demonstracemi…
ZATRUBTE PRO NESLYŠÍCÍHO REKTORA
…byl jejich protest, podobně jako jejich svět,
převážně plný podivného ticha.
UŽ JE ČAS
Obvinění, jež vznesli studenti z Gallaudetovy univerzity pro neslyšící,
zní, že jim vedení školy odmítá naslouchat.
A tak studenti
školu zavřeli.
Zamkli jsme všechny brány.
A studenti použili autobusy…
aby zablokovali veškeré přístupy na kampus.
Kdo jste? Jste ochranka?
Pracujete tady? Jste personál?
Je to skoro jako v armádě, kde máte kompletní nasazení.
Zřídíte si základnu.
Chtějí studenti dál blokovat vstup?
To si pište.
Za neslyšícího rektora bychom dali duši.
My jsme byli zákon.
Studenty obzvlášť rozčiluje
předsedkyně rady univerzitních správců, Jane Bassett Spilmanová…
ROZUMÍM ZNAKOVÉ ŘEČI LÉPE NEŽ SPILMANOVÁ!
…která obhajovala výběr rektorky, která nezná znakovou řeč, slovy:
„Neslyšící lidé nemohou fungovat
ve světě slyšících.“
Toto mylné tvrzení, údajně…
„Neslyšící lidé nemohou fungovat ve světě slyšících,“
je naprostý nesmysl.
- Řekla jste to? - Neřekla.
Bylo to špatně pochopeno a vyloženo.
Co jste tedy řekla?
No, pracovala jsem samozřejmě s tlumočníkem.
A byly to… velmi zvláštní okolnosti.
Nad hlavou lítaly vrtulníky
a pod oknem byly tisíce studentů,
kteří křičeli a hulákali.
Byla to divočina.
A tak vám nemohu říct,
co jsem řekla, protože si to kvůli tomu všemu nepamatuju.
- Máte dům v Bassetu ve Virginii. - Tři.
Měla jste tři domy, kde jste se mohla schovat.
Ano.
Napadlo vás: „Radši bych odtud vypadla“?
Ani jednou.
Jsem člověk, který věří…
že když si stanovíte směr, o kterém si myslíte, že je správný…
tak se ho musíte držet, i kdyby trakaře padaly.
NEVZDÁME SE… DOKUD NEBUDEME MÍT NESLYŠÍCÍHO REKTORA
Chceme neslyšícího rektora hned!
Rada se s vámi velmi ráda setká,
ale pod jednou podmínkou,
a to, že otevřete kampus.
Ne!
Nejdřív neslyšící rektor, pak otevřeme kampus.
Rada řekla, že se s vámi nesetká,
pokud neotevřete kampus.
Jo, to řekli.
Mohu to dokončit?
Ne.
Takže není o čem diskutovat. Na shledanou.
Pokud nechcete vyjednávat…
Co jste řekl?
Chtějí jen to, abyste během toho setkání
otevřeli kampus.
Studenti odmítli nabídku správce, aby se setkali,
pokud studenti umožní znovuotevření Gallaudetovy univerzity.
Mnoho budov bylo prázdných.
Vysvětlení bylo na tabuli v jedné učebně.
„Dnes žádná výuka,“ stálo tam,
a každý, kdo by přišel, byl označen za zrádce.
Ale v to pondělí
bylo mnoho studentů proti.
Nechtěli mít problémy.
Báli se, že jim to zhorší známky.
A někteří studenti nevěřili, že by to neslyšící člověk zvládl.
Snažil jsem se jim to vysvětlit: „Musíme je přesvědčit.“
A oni říkali: „Ne, podle mě nemůžeme mít neslyšícího rektora.
Nezvládneme to.“
Pořád mi to leželo v hlavě.
Až mi z toho bylo špatně.
Nedával jsem to najevo, ale bolel mě z toho žaludek.
Bál jste se?
Ne.
Kdo je ten člověk, co má klíče?
Pokud je tady nějaký mluvčí studentů,
budou naslouchat spíš jemu.
Kdo je mluvčí?
A v ten moment jsme se rozhodli,
že potřebujeme vybrat vůdce.
Nastal čas, abychom si zvolili neslyšícího rektora…
Popište Tima.
Velmi nadšený, energický.
Chceme, aby Spilmanovou odvolali z pozice předsedkyně rady.
Byli to samí muži.
A já se nutila k tomu do toho skočit, protože jsem musela.
Spilmanová má možná finance…
Jaká byla Bridgetta?
…ale srdce pro neslyšící jí chybí.
Silná.
Taková liberálka.
Bridgetta vždy prosazovala „ženská témata.“
A Jerry a ostatní ze třídy říkali:
„Ach jo, Bridgetta zase vytahuje ženská práva.“
Já podporuji ženy, jsem feministka.
Někdo řekl: „Kdyby byl jeden záchranný člun plný neslyšících mužů
a druhý člun plný slyšících žen,
do kterého bys skočila?“
Podporuji jako rektorku ženu,
ale neslyšící má přednost.
Popište Jerryho.
Teď je ten správný čas. Dost bylo útlaku!
Byl velmi emocionální. Snadno se rozčílí.
Mlátí do zdi místo toho,
aby našel klíč k otevření dveří.
Na druhou stranu Greg…
byl úplný opak.
Byl mnohem racionálnější.
Jaký je Greg člověk?
Opravdu se do toho chcete pouštět?
Ano.
Greg je velmi tichý.
Vždycky znakuje jen malými pohyby.
Neprojevuje moc emocí.
Není tak výřečný jako já.
Má energie letí z mých rukou k ostatním lidem.
Dokážu publikum pořádně rozvášnit.
A pak jsme se všichni shodli,
že vůdcem bude Greg Hlibok.
Všichni jsme byli zajedno. Bez diskuse.
Já cítil, že Greg není správná volba.
Greg Hlibok byl obyčejný student techniky
na Gallaudetově univerzitě.
Dostal pásku na ruku, která teď symbolizuje jejich cíl.
Je vůdcem hnutí.
…budu s tím žít, dokud…
dokud nevyhrajeme.
Cítil jsem, že to dostal někdo, kdo nerozezná
díru v podlaze od díry do vlastní zadnice.
Ale věděli jsme, že bez plánu prohrajeme.
Já nejsem ten, kdo rozhoduje,
jen řídím setkání, nic víc.
To znamená, že rozhodnu, kdo bude mluvit.
Sešli jsme se s mnoha členy fakulty, zaměstnanci a absolventy,
kteří se léta snažili prosadit neslyšícího rektora.
Přišli studentům poradit.
Co bude dál?
Co mají studenti v plánu?
A tak jsme přišli se čtyřmi požadavky. Čtyřmi.
Za prvé… neslyšící rektor.
Nepodnikneme nic, dokud nebudeme mít neslyšícího rektora.
Za druhé… Spilmanová odstoupí z rady.
Za třetí… padesát jedna procent členů rady musí být neslyšící.
A velmi důrazně doporučili přidat čtvrtý požadavek:
žádné postihy.
Díky tomu měli studenti pocit, že je bezpečné se zapojit.
Budeme pokračovat,
dokud naše požadavky nebudou splněny.
To studenti chtějí, že?
Ale nejdůležitější je, že se nesmíme rozdělit.
Musíme zůstat spolu, držet při sobě, zůstat silní.
Otevřete tady tuhle bránu. Nebude žádný problém.
Prostě otevřete tuhle bránu. To chceme.
Proč bychom to dělali?
Ale pak se snažili najít jiný způsob, jak se dostat do kampusu.
Potají rozstříhali plot…
a dostali se dovnitř.
A asi si mysleli: „Jo, dostali jsme se dovnitř.“
Pak si uvědomili,
že jsme zamkli i kanceláře.
Můžete přestat, prosím?
Ne. Točte dál.
Snažím se vyjednávat. Můžeme si promluvit?
Ale pak nám řekli,
že Spilmanová a rada
jsou ochotni s námi mluvit.
Tentrát nebyly textové zprávy.
Takže jak svolat všechny studenty?
Spustili jsme všechny požární alarmy.
A každý věděl,
že má jít ven.
Pamatuji si, jak jsem se díval z okna
a viděl jsem doslova moře lidí.
Myslím stovky, po celé louce,
jak čekají na Spilmanovou.
Co pro vás v ten moment Gallaudet znamenal?
To je opravdu zajímavé.
Chce se mi brečet.
Vezměte si třeba tady.
Jsem tu cizinec.
Vy všichni jste slyšící.
Ale když jsem přišel na Gallaudet…
je to domov. Je to můj svět.
Když jsem v prváku nastoupil na Gallaudet,
bylo to jako Mekka.
Přicházejí sem studenti ze všech koutů světa
a nacházejí jeden druhého.
Přicházejí sem studovat lidé z celého světa.
Protože na světě je jen jedno místo jako tohle.
Kde mohou neslyšící být neslyšící.
Když jsem tam dorazil, byl jsem dojatý.
Je to jako přijet do jiné země,
kde všichni mluví jiným jazykem.
Byl to takový pocit, že se cítíte v pohodlí,
v bezpečí,
jako byste byl s rodinou.
Světlo komunity neslyšících…
je Gallaudet.
PRYČ SE SPILMANOVOU!
Proto jsme nemohli přijmout vůdce,
který nerozumí našemu světu.
Čekali jsme, až Spilmanová vejde do místnosti…
a na to, co řekne.
Až začne mluvit, poslouchejte.
Pokud to rozhodnutí nezmění,
odejdeme.
Dobrý den, všichni.
Včera správní rada Gallaudetu
vybrala nového rektora.
Podle úsudku většiny správní rady
doktorka Elisabeth Zinserová splňovala všechna kritéria
až na jednu výjimku,
a já přiznám, že je to důležitá výjimka,
ale kromě neznalosti
a pochopení světa neslyšících
kritéria splňovala.
Nicméně…
tato žena je hluboce odhodlaná stát se součástí této instituce.
Je hluboce odhodlaná sloužit vám
jako skvělá, úspěšná rektorka.
Jak byste znakovala, co dělala Spilmanová?
Tato ruka je ten outsider.
A tato je moc.
Je hluboce odhodlaná s vámi spolupracovat
a být silnou zastánkyní neslyšících na celém světě.
Jdu ze setkání s radou.
Odmítla splnit naše požadavky.
Slyšící si myslí, že jsou lepší než my.
My pro to máme dokonce slovo:
audista.
Někdy si neuvědomují, že jsou audističtí,
ale někdy to vědí moc dobře.
A pak někdo spustil požární alarmy.
Je strašně těžké překřikovat takový hluk.
124 let.
Stačilo!
Nastal čas.
Žádné výmluvy.
Neslyšící rektor teď
SPOJME SE PRO UNIVERZÁLNÍ ROVNOST
Pro mě ne. Pro mě to nebylo hlasité.
Kdyby uměla znakovat, neměla by problém.
Tichá noc,
svatá noc,
jala lid
v svatý klid…
Vyrostl jsem v prostředí neslyšících.
Ve světě bez bariér.
V nichž malé děťátko spí…
V té době televize neměly titulky.
A mezi nejlepší chvíle mého života patřilo,
když jsme seděli u kuchyňského stolu a znakovali.
Celé hodiny.
Bušili jsme do toho stolu.
Ten stůl byl pořád politý,
protože když znakujete, rukou do něčeho vrazíte
a něco se vylije.
Ale když jsem vyrůstal, rodiče si všimli,
že trochu slyším.
Zkusil jsem naslouchátka
a ta mi pomohla mluvit o něco lépe.
Mohl jsem telefonovat, ale vlastně jsem volal jen babičce.
A někdo řekl: „Haló?“
„Haló?“ „Jo, to jsem zachytil.“
„Jak se máš?“ „Dobře.“
„Jaký jsi měl den? Jaké je počasí?“
A já měl pocit: „Páni!“
Trochu mi to zvedlo ego. „Dokážu to.“
A tak mi otec řekl: „Půjdeš na veřejnou školu.“
Myslel si, že škola pro neslyšící je horší.
On sám vystudoval techniku bez tlumočníka.
Všechno si prostě přečetl sám.
Myslel si: „Nezáleží na tom, že jsi neslyšící.“
Bylo to jen: „Zkus mluvit…
zkus odezírat…
prostě se snaž.“
Ve třídě mluvila učitelka.
Já jen přikyvoval, aby to vypadalo, že jí rozumím.
Občas jsem zachytil pár slov.
Raketa.
Ale když se učitelka otočila k tabuli
a při tom mluvila,
byl jsem ztracený.
Řekli mi, ať si sednu dopředu.
Děti mi říkaly…
„Máš rozbité uši.“
A můj svět se začal propadat do temnoty.
Tohle byl svět slyšících…
a já do něj nepatřil.
Krátce po druhé hodině
se rozšířila zpráva, že rektorka Zinserová přijede na kampus.
ÚTERÝ
Takže den třetí…
Zinserová říká, že přijede na kampus.
Jak jste na to reagovali?
Stovky studentů zaplnily hlavní bránu s nápisy.
BĚŽ DOMŮ, ZINSEROVÁ!
Co řeknete studentům,
kteří tvrdí, že vás nebudou respektovat,
protože nejste jednou z nich?
Věřím, že jakmile se seznámíme,
náš vztah bude velmi vřelý
a velmi produktivní.
SLYŠÍCÍ PEDAGOŽKA ZVOLENA REKTORKOU UNIVERZITY
Elisabeth Zinserová vystudovala bakalářské
a magisterské ošetřovatelství.
Ale nemá žádné zkušenosti s neslyšícími.
JAKÁ ZINSEROVÁ? KOJNÁ!
Paní doktorko Zinserová,
jste vystudovaná zdravotní sestra a máte Ph.D.
Pro nás nebyla kvalifikovaná.
Kvalifikace znamená rozumět kultuře neslyšících a být neslyšící.
Není zvaná. Není na této univerzitě vítaná.
Tohle není její univerzita.
Policie chce otevřít tuhle bránu.
Dobře, teď musíme být opatrnější.
Jak se chce dostat na kampus?
Může sem taxi?
Musíme se podívat, kdo je v taxíku,
protože nechceme, aby sem přijela Jane Bassett Spilmanová nebo Zinserová.
A došlo to tak daleko, že studenti nahlížejí do policejních aut,
zda se nově jmenovaná rektorka nesnaží proklouznout na kampus.
Zastavte.
Otevřete kufr.
„Žádná Zinserová? Dobře. Můžete pokračovat na kampus.“
A nehráli Co najdeš, je tvoje.
Slova zněla: „Najdi ji a zbav se jí!“
Byli jsme jako tajná vojenská základna,
kde armáda kouká pod auta zrcadly.
Skrze studentské barikády bylo vpuštěno jen pár vozů.
Zastavte.
„Žádná Zinserová.“
Celý den se po kampusu šíří zvěsti,
že Zinserovou přiveze vrtulník
a vysadí ji někde na kampusu.
Takže jsem poslal studenty číhat na vrtulník.
Kdyby viděli, že přistává, měli si lehnout na zem.
Zabráníme Zinserové ve vstupu na kampus, tečka,
dokud nebudeme mít neslyšícího rektora.
Toho přivítáme s otevřenou náručí.
To je jisté, nikoho jiného.
King Jordan, děkan umění a věd na Gallaudetu
a jeden z neúspěšných kandidátů na pozici rektora,
se přidal k protestujícím a vyjádřil jim podporu.
Chtěl jsem se stát rektorem.
ČLEN RADY
Jsem neslyšící. Jistě je jasné, že bych si přál,
aby Gallaudetova univerzita měla rektora z řad neslyšících.
Když jste dorazil na kampus,
věřil jste, upřímně, opravdu upřímně,
že studenti uspějí?
Ne.
Dobře.
Zdravím, já jsem I. King Jordan.
Myslím, že spousta z nás nevěřila, že studenti uspějí.
Jsem ale velmi, velmi spokojený s prací, která se udělala
za posledních osm měsíců. Ale připraven…
Jaký byl I. King Jordan?
Působil velmi mile, velmi zdvořile.
Ten úsměv a vřelost.
Vždy se snažím sdělit to samé:
Přestaňte se soustředit na „in-“ ve slově indispozice.
Každý, kdo s ním měl hodiny, říkal,
že byl skvělý profesor.
Takže použijeme vzorec
pro Z Y s čárkou mínus…
- Y. - Y s čárkou, správně.
Byl neslyšící…
ale ne úplně neslyšící.
Teď neslyším vůbec nic.
Myslím nic. Žádné zvuky.
Kdyby vedle mě letěla stíhačka, neslyšel bych ji.
- Nic. - Nula.
Nula, nula.
Celý život jsem byl slyšícím člověkem,
ale koupil jsem si motorku.
A jednou v noci, když jsem jel domů,
jsem naboural do auta.
Když jsem se probral, neslyšel jsem žádné zvuky.
Řekli mi, že mám jít na Gallaudet, že mi to pomůže.
První den jsem se snažil znakovat
a někteří kluci kolem mě se mi smáli.
Na první hodině jsem si sedl a sledoval profesora…
a on ani nepohnul rty.
Jen…
Bože můj, jak tohle zvládnu?
Vůbec jsem tam nezapadal.
Jsme velká rodina. Silná rodina. A chci…
Studenti mě jako rektora velmi podporovali.
Ale v komunitě neslyšících jsou lidé,
kteří tvrdí, že nejsem doopravdy neslyšící.
Pokud jste ochotní pracovat se mnou,
můžeme světu dokázat, že neslyšící dokážou cokoliv.
Děkuji.
A ve slyšící komunitě jsou lidé,
kteří nechápou, jaké to je být neslyšící.
Takže si nejsem jistý, jestli jsem opravdu rozkročený mezi oběma světy.
Jsem… balancuji na hraně.
CHCEME SPRAVEDLNOST HNED
TO TEDA NE NECHCEME SLYŠÍCÍHO REKTORA
Dnes se pokusím navázat
potřebnou komunikaci se studenty
a požádám je, aby mi dali příležitost
se s nimi osobně setkat.
V úterý odpoledne jsem dostal žádost
od svého přímého nadřízeného,
abych pomohl Zinserové se setkat s vůdci studentů.
Tak jsem šel za studenty
a řekl jim o tom telefonátu.
Požádali o setkání na kampusu a my jsme řekli: „Ne.“
Pak se zeptali: „Co tedy chcete dělat?“
Řekl jsem: „Setkáme se, ale na neutrální půdě.“
Za mnou právě studenti dostávají zprávu,
že proběhne schůzka mezi studentskými vůdci
a doktorkou Zinserovou.
Studenti říkali: „Buďte silní. Buďte tvrdohlaví. Bojujte!“
Představte si typický levný motel.
Přišla Zinserová.
Měla na sobě drahý kostým. Vyzařoval úspěch.
Velmi autoritativní. Plná odhodlání.
Chtěla ukázat svou sílu.
„Tady velím já.“
Ale pak začala mluvit.
A stále opakovala: „Udělám pro vás hodně dobrého.
Nebojte se.
Chci vám pomoct.“
Pochází z lékařského prostředí,
a tak její pohled
na neslyšící je…
že je třeba něco opravit.
A je to pořád totéž, znovu a znovu…
po celé roky.
„Musím vám pomoci.
Musím to udělat za vás.“
„Opravíme vaše rozbité uši.“
Existuje taková filozofie…
aby neslyšící mohli mluvit.
TELEFON SE ZRODIL 2. ČERVNA 1875
Všechno to začalo u Alexandra Grahama Bella.
Nebývá spíš považován za amerického hrdinu?
Jakmile poznáte jeho druhou tvář,
možná na něj změníte názor.
Jeho manželka byla neslyšící. Jeho matka byla také neslyšící.
A on měl největší problém s tím, že se na ně společnost dívala svrchu.
Vnímal je jako něco, co je třeba opravit.
A tak se pokusil prosadit změnu ve vzdělávání neslyšících.
Svět byl tichým místem.
ŠKOLA FYZIOLOGIE HLASU
Nic takového jako zvuk neexistuje.
Ani nevědí, co je to slovo.
Bez slov nemohou existovat myšlenky,
jen pocity, které nic nespojuje dohromady.
Když jsem chodil do školy,
vyžadovali, abych měl každý den hodinu řeči.
Byl jsem ve třídě a vodili mě
na hodinu řeči.
Absolvuje 3 000 hodin individuální výuky řeči,
při které se učí pohyby úst pro slova, která neslyší.
Musel jsem položit ruku na učitelčin nos.
Učí se vnímat vydechovaný vzduch,
který vzniká různými zvuky, a pomocí zrcadla rozeznává pohyby rtů.
Docela dobré. Zpevni to.
Byla jsem dítětem z plakátu pro Měsíc logopedie.
BRIDGETTA NESLYŠÍ… ALE UČÍ SE
Prohlašovali:
„Toto je dívka, která se naučí mluvit a slyšet.“
Pomocí řady přístrojů z Bellových laboratoří
se u dětí testuje přesný stupeň jejich ztráty sluchu.
Pracují s nimi speciálně vyškolení učitelé.
Vzala jsem si sluchátka s vysílačem,
který jsem nosila na hrudi.
Mikrofonní spojení od učitele ke sluchadlům dětí
zesiluje zvuk, který slyší.
Nesměli jsme používat znakový jazyk,
ale když se učitel nedíval, znakovali jsme si potají pod lavicí,
dokud se neotočil zpět.
Pokud dítě umístíme do prostředí, kde se znakuje,
naučí se znakovat.
Pokud dítě umístíme do prostředí, kde se mluví, bude muset mluvit.
A není kruté to udělat.
Když jsme znakovali, mlátili nás přes ruce pravítkem.
Podařilo se mi přijít na to, jak vytvořit zvuk Č.
Učitelé byli nadšení.
„Ach, umíš říct ‚č‘.“
Pak učitel přerušil výuku
a zavolal ostatní učitele z jiných tříd,
aby přišli na chodbu,
a oni říkali: „Řekni to znovu. Mohl bys ještě jednou říct ‚č‘?“
A všichni byli u vytržení: „Páni!“
Zvedlo mi to sebevědomí.
A pak, v páté třídě, jsem hrál v divadelní hře.
Vánoční koleda.
A neznakovalo se tam.
Jen se tam mluvilo…
a přišli nějací slyšící lidé
a začali nám tleskat,
jako bychom odvedli úžasnou práci.
Byl to skvělý pocit.
A pak jsme se na konci hry zeptali:
„Rozuměli jste tomu vůbec?“
A slyšící lidé odpověděli…
„Nerozuměli jsme ničemu.“
Nutili nás být slyšícími a myslet jako slyšící.
„VyrobIl JseM VáNočNí Přání.“
Udělej pauzu.
VyrobIl JseM…
Učitelé řekli mým rodičům:
„Vaše dcera nedělá žádné pokroky.“
Bylo to skoro jako: „Ty neslyšíš ani nemluvíš?
Jsi hloupá.“
„KrIstIn SpAdla a KrÁVa bYlA…“
Kousek jsi zapomněla.
Znakový jazyk je jazyk sám o sobě.
Znakování je pro mě velmi důležité.
To jsme my.
Společnost vnímá neslyšící jako něco špatného.
Jako vadu,
chybu.
Jako sluchově postižené.
Nejsme postižení.
Zinserová řekla:
„Najmu si učitele, který mě naučí znakový jazyk,
naučím se znakovat.
Za pár měsíců budu schopná s vámi komunikovat.“
Vy to nechápete.
Naučit se znakový jazyk trvá roky.
Musíte žít, spát, jíst a dýchat s neslyšícími lidmi,
abyste pochopili tu frustraci a útlak.
Na všechno, co řekla, odpověděli: „Ne, ne, ne.
Nepřijatelné, nemožné.
Nikdy nemůžete být rektorkou Gallaudetovy univerzity.“
Žasnul jsem.
Tak jsme odešli.
Ve své snaze neuspěla.
Tak jsme se vrátili na kampus.
A v tu chvíli
byl cítit nesmírně hluboký pocit sounáležitosti.
Cítili jsme se silnější.
Začali jsme věřit sami v sebe.
Že vyhrajeme.
Týmoví vůdci, tohle jsou naši týmoví vůdci.
Viděli jsme naději.
Dle mých informací je doktorka Zinserová na cestě…
do Tiskového klubu.
A měla by dorazit brzy,
ale nechtěli jsme vás dále zdržovat,
a je tu přítomna paní Spilmanová, aby zahájila řízení.
Zinserová seděla na předním sedadle, já jsem seděl vzadu.
Viděl jsem, jak drží telefon a mluví.
A já jsem neměl tlumočníka.
Dobré odpoledne, dámy a pánové.
Účelem tohoto brífinku je,
aby správní rada Gallaudetovy univerzity
učinila prohlášení.
A já říkám: „Můžete mě vysadit na Gallaudetu.“
A ona řekla: „Ne.
Jedeme do Národního tiskového klubu.“
Byl jsem zamčený v autě.
Společně jsme jednotní.
Zdravím, doktorko Zinserová.
K mému velkému překvapení mě můj přímý nadřízený chytil
a řekl: „Teď musíš jít nahoru
a podpořit radu.“
A teď bych vám ráda představila…
doktora Kinga Jordana.
A Kingu, možná bys těmto lidem
mohl říct pár slov.
Chci, abyste věděli, že musím udělat to, co je v nejlepším zájmu
Gallaudetovy univerzity.
Proto je mou odpovědností jako děkana
poskytnout jí veškerou podporu, kterou jí v tom úsilí mohu dát.
Žádáte studenty, aby přestali protestovat?
Tohle je pro mě velmi obtížná situace,
chci, abyste to věděli.
Velmi lituji, že jsem se stal středem pozornosti.
Bylo to pro mě opravdu těžké.
Pamatujte, že jsem byl děkan, takže mě mohli okamžitě vyhodit.
Myslíte si, že přišel čas, aby protesty skončily?
Ano, myslím si to, ano.
Myslím, že je čas zahájit smysluplný dialog
s novou sedmou rektorkou Gallaudetovy univerzity.
Děkuji.
Byl jsem v šoku.
Snažili jsme se pro něj udělat spoustu věcí,
a on pak udělá takovej podraz
a přeběhne na druhou stranu?
Tohle je pro mě velmi obtížná situace,
chci, abyste to věděli.
Jsi slabý, tak slabý, podívej se na to!
Přišli jsme tě podpořit.
Je mou odpovědností jako děkana poskytnout jí v tomto úsilí
veškerou podporu.
Přišla jsem si zrazená.
Říkal jsem si:
„On vážně není neslyšící.“
Hodnoty, které mu byly vštípeny při výchově,
vycházely ze světa slyšících, a to mu zůstalo.
Kdyby se narodil neslyšící, podle mě by nás nezradil.
Byl jsem jen kandidát na tuto pozici,
a protože jsem neslyšící,
stal jsem se středem pozornosti více, než bych měl být.
Studenti v kampusu věděli,
co se říkalo na tiskové konferenci.
Byla to pro nás hrozná chvíle.
Doufám, že mi studenti pomohou
pochopit svět neslyšících a znakování, s kterým právě začínám.
Vždycky vyhrají.
Studenty to ještě víc naštvalo.
Jak víte, situace se momentálně
poněkud vymkla.
Systém řízení kampusu se rozpadl.
Pokud se situace ještě zhorší,
budu muset učinit kroky, abych ji dostala pod kontrolu.
Hlavní zprávou večera je, že členové správní rady
strávili den plánováním strategie,
jak převzít kontrolu nad kampusem Gallaudetovy univerzity.
Pořád jsme opakovali: „Žádné násilí, žádné škody.
Žádné násilí, žádné škody.“
Zdá se, že budeme muset zatknout spoustu lidí.
NEVZDÁME SE!!!
Už jsme znali ten stereotyp:
„Když nemluví, jsou hloupí.“
A teď k tomu máme přidat násilí?
Uhněte z chodníku, pane.
Byla tam média s kamerami.
Kdybychom začali řádit, ztratili bychom veškerou podporu.
Potřebujeme podporu zvenčí, hlavně od médií.
Míří na nás spousta kamer.
Hrozby, zastrašování, demonstrace, nepokoje…
Chci jen vědět, co přesně se stane,
než něco uděláte.
Toto je editorial: „Zdá se, že studenti nechápou,
jaké škody může tato snaha o aktivismus způsobit
na reputaci školy.“
Takže policie udeřila studenta do obličeje.
Ten, kdo to napsal…
Jdi do prdele.
Američtí daňoví poplatníci,
jak rozumím, hradí 75 procent nákladů školy.
Co kdyby Kongres řekl: „Přestaneme vás financovat,
dokud se všichni nevrátíte do tříd?“
Co když to celé vybuchne…
do té míry, že Kongres stáhne financování?
Gallaudet skončí.
STŘEDA
Ve středu už jsme tři noci nespali.
NESLYŠÍCÍ REKTOR TEĎ!
Moc jsme toho nesnědli.
A lidé byli vyčerpaní.
Určitě jste všichni unavení,
tak chci tuto schůzku zkrátit…
Někdo nás informoval,
že nám na ten večer nabídli rozhovor v celostátní televizi.
Možná milion diváků.
A tak mě požádali, abych se účastnil živého vysílání
se Zinserovou.
Byl byste tam radši šel vy?
V limuzíně jsem byl velmi nervózní.
Byla to obrovská odpovědnost.
Tohle byla naše poslední šance, jak být vyslyšeni.
Tak jsem si nasadil naslouchátko.
Rád slyším, protože chci mít povědomí o svém okolí.
Dobře, za minutu jsme ve vysílání.
- Dejte vědět, až budete moct. - Jedem.
Studenti Gallaudetovy univerzity pro neslyšící tvrdí,
že jim vedení jejich školy odmítá naslouchat,
a tak studenti školu uzavřeli.
Byla jsem s přáteli na koleji.
V různých pokojích se sešlo hodně studentů.
Naším hostem bude ona
i předseda studentského výboru Gallaudetovy univerzity, Greg Hlibok.
Devět, osm, sedm, šest…
…pět, čtyři, tři, dva, jedna.
Jdeme na to.
Toto je ABC News Nightline,
reportáž z Washingtonu, Ted Koppel.
Možná vás to bude chvíli rozptylovat,
ale pokud by měl být
nějaký pořad přístupný pro sluchově postižené spoluobčany,
pak je to právě tento.
Velká část neslyšících nebo nedoslýchavých lidí
nemá přístup k televizi s titulky, takže dnes můžete všichni číst,
ZATÍMCO SLEDUJETE A POSLOUCHÁTE PŘÍBĚH,
KTERÝ JE VELICE DŮLEŽITÝ PRO SLUCHOVĚ POSTIŽENÉ MEZI NÁMI.
Za 90 sekund jedeme naživo.
Bylo toho tolik, na co myslet,
hlavou se mi honilo tolik myšlenek.
A pak mi z tiskového dávali zpětnou vazbu,
líčili mě, všichni mě poplácávali.
A já si říkal: „Ne, to je moc.
Potřebuju se soustředit.“
Pak jsem si řekl…
„Jsem neslyšící.
To jsem já.
A jediné, co můžu udělat…
je být sám sebou.“
Čtyři, tři, dva, jedna.
Doktorko Zinserová…
nepřijde někdy chvíle, kdy je třeba říct,
že univerzita musí být schopna plnit své poslání,
a pokud to nemůže udělat se mnou, bude to muset udělat s někým jiným?
Domnívám se, že v tuto chvíli
mi byl vyslán velmi silný signál s žádostí,
abych odstoupila,
ale zatím nejsem přesvědčena, že je to všeobecné stanovisko.
Dostalo se mi mnoha projevů podpory…
Jak si Zinserová vedla?
Byla velmi profesionální.
Dostalo se mi podpory od Kinga Jordana.
Velmi klidná.
Gregu, dovolte mi položit vám otázku.
Byl byste ochotný
vymyslet řešení, které by bylo ku prospěchu všech?
Co se děje, neprospívá nikomu.
Dobře, Tede…
moje poznámky směřují k doktorce Zinserové,
protože opravdu cítím, že je důležité reagovat na to, co řekla.
Chci vás požádat abyste odpověděl příměji na otázku,
kterou jsem vám položil, a která zní:
Když je teď tolik řečí o dialogu,
bylo by možné, například zítra…
Jak si Greg vedl?
Bylo to takové:
„Mluvíte o mně a já jsem v celostátní televizi…“
Byl nejistý.
…abyste si sedli a zkusili to vyřešit?
Blíží se konec školního roku,
určitě to narušuje život spousty lidí.
Nebylo by možné něco vyřešit dialogem, dokonce i v této chvíli?
Seděl jsem tam a přemýšlel: „Tohle není vůbec dobré.“
Možná jsem se jen bál.
Jsem připravena nést odpovědnost,
kterou jsem přijala minulou neděli večer,
dokud mě správní rada nepožádá, abych odstoupila…
Prostě to přijal.
…přijala jsem tu pozici, protože mám sloužit jako rektorka…
Měl stejný přístup jako většina neslyšících lidí.
Stejně jako můj otec.
„Zavřete mě do sklepa? Dobře.“
Prostě to akceptoval.
Je to prostě zvyk.
Trpěli to hrozně dlouho
a jsou silně přesvědčení,
že neslyšící nejsou schopni ničeho.
Dělejte, co vám řeknou.
Nevyskakujte si.
Celý život jim říkali, že nemůžou, tak to vzali za své.
A proto to slovo „nemůžou“…
se jim vrylo do hlavy.
POLOŽÍM JEŠTĚ JEDNU OTÁZKU A POTOM TUTO DISKUZI UKONČÍME.
Paní doktorko,
vím, že to pochopíte, protože jste empatická osoba.
Dokážete to pochopit natolik,
že byste třeba řekla: „Pokud je to pro tyhle lidi
tak důležité, odstoupím.“?
Pravomoc rozhodnout, kdo bude dalším rektorem, má správní rada.
Já o tom nerozhoduji.
Posledních 30 sekund.
Děkuji, Tede. Opravdu věřím,
že neslyšící mají obrovské schopnosti…
Tak to dokažte!
Mohu dokončit svou odpověď?
Opravdu věřím… Věřím velice silně,
že neslyšící člověk jednou…
Ne, to je stará písnička. Už mě ta fráze unavuje.
„Jednou“ pořád dokola. „Jednoho dne neslyšící…“
Musíme tenhle kruh přetnout.
Posloucháme to už 124 let.
Poslouchat tuhle větu nás unavuje.
A pak konečně začal mluvit.
Je to začarovaný kruh.
S každým novým rektorem říkají: „Jednoho dne.“
Minulí rektoři to vždy říkali. „Jednou…“
Myslím, že trochu přetáhneme.
Doktorka Zinserová by měla mít šanci reagovat.
Děkuji, Tede. Chci říct, že univerzita si zaslouží
do budoucna zůstat silná,
- ať už… - Promiňte.
Naznačujete tím, že neslyšící člověk tuto sílu do budoucna nezajistí?
Vůbec ne.
Gregu, omlouvám se, pokud vás můj výrok rozrušil.
Jeho znakování bylo mnohem emotivnější.
Tohle ukazuje, že minulí rektoři selhali,
když neposkytli žádné neslyšící vůdce.
Vzpamatoval se.
Ve správní radě je 17 slyšících lidí.
Téměř nikdo z nich neumí znakovat.
Nikdo z nich o neslyšících nic neví.
Sejdou se třikrát za rok, o něčem hlasují a pak zase odejdou.
Chci být co nejvíc neslyšící.
Oni o neslyšících nic nevědí,
takže doktorka Zinserová by je neměla poslouchat.
Oni by měli poslouchat naše požadavky a přání, protože my víme.
Dobrá, bohužel už musíme
tuto diskuzi ukončit.
To byla dnešní reportáž. Já jsem Ted…
ČTVRTEK
TRUBTE PRO NESLYŠÍCÍHO REKTORA
Studenti získávají sílu zatímco auta, která neslyší,
troubí na podporu jejich věci.
SÍLA NESLYŠÍCÍCH AŤ NÁS AMERIKA VIDÍ/SLYŠÍ!
Lidé mávali z oken.
TRUBTE
To bylo… promiňte.
Promiňte.
To je pro slyšící, já vím.
Otevřel jsem noviny, na první stránce.
NÁRODNÍ SKUPINY SE PŘIPOJUJÍ K PROTESTU
Měl jsem husí kůži.
Původně studentský protest
na jediné humanitní vysoké škole pro neslyšící v zemi
dnes přitahuje pozornost celé Ameriky.
Sympatizuji se studenty.
Je to nezbytné.
Myslím, že je to dobrý nápad.
Bylo to jako exploze a bylo to silné.
A další hovory z celé země
nabízely podporu a finance.
Finanční příspěvky lze zasílat
Národní asociaci neslyšících v rámci kampaně Neslyšící rektor teď.
Studenti tvrdí, že na svou věc
již vybrali přes 27 000 dolarů.
Jsme stále silnější
a naše skupina se stále zvětšuje.
Neustále mě někdo žádal o rozhovor.
Greg „Hle-bok“.
Greg Hlibok.
Je to Greg „Hil-bok“.
Někdo přišel a podal mi mikrofon,
a já řekl: „Ne, nepotřebuji ho. Ne, to je dobré. Děkuji.“
Nemyslíte, že měli na mysli nejlepší zájmy univerzity?
Ne.
Dle našich informací přijíždějí autobusy plné lidí z celé země,
kteří se chtějí připojit k protestu.
Nejenže dostáváme zprávy
z celé země, ale i ze světa.
Ze Švédska, Německa, Afriky.
Dostali jsme fax z Číny.
Nerozuměl jsem čínštině,
ale byl tam obrázek člověka, jak jásá.
Tohle je začátek našeho hnutí za občanská práva.
Co myslíte tím,
že studenti na Gallaudetu byli utlačováni?
Mluví snad bílí lidé za černochy na univerzitě?
Na ulicích bylo mnoho Afroameričanů, kteří nám fandili.
Chápali nás.
…FUNGOVAT VE SVĚTĚ SLYŠÍCÍCH!
Po mnoho let byli neslyšící poměrně pasivní menšinou.
Tento týden jsou poměrně výrazní.
Slyšící lidé nám říkají, co pro nás mohou udělat.
Mají tendenci říkat: „Pomůžeme vám,“
ale my je žádáme, aby…
- Abyste to udělali sami? - Ano.
Vyjadřujeme své zklamání nad rozhodnutím správní rady.
Studenti Gallaudetu mají pravdu.
Nastal čas, aby si správní rada přiznala, že udělala chybu.
Nepřestaneme.
Budeme pokračovat v boji.
Předtím jsme byli ve stínu…
ale teď nás svět mohl vidět.
Naše síla roste
a teď jsme opravdu silní.
Do té doby jsem si myslel, že je to jen studentský protest.
Chvíli mi trvalo pochopit,
že tohle není jen protest.
Je to revoluce.
Seděl jsem tam a přemýšlel:
„Co jsem to udělal?
Teď jsem děkan…
ale neslyšící budu navždy.“
Včera jsem prohlásil, že uznávám právní autoritu správní rady
jmenovat rektora Gallaudetovy univerzity.
Ve skutečnosti však moje osobní reakce na rozhodnutí rady
byla a stále je hněv.
Nyní musím veřejně potvrdit svou podporu názoru,
který zastává komunita na Gallaudetu.
Pak King řekl: „Udělal jsem chybu,“
a my jsme si pomysleli: „Hele.“
Často říkáme,
že nejlepší učitel je dobrý žák.
Gallaudetova univerzita se od svých studentů hodně naučila.
Stali se našimi učiteli.
Všichni neslyšící by měli být studentům Gallaudetu vděční,
že trvali na tom, že teď přišel náš čas.
A teď tu máme živě z Gallaudetu
studentskou vůdkyni Bridget Bourneovou.
Můžete nám sdělit reakci studentů
na změnu názoru doktora Jordana?
Prožil jakési procitnutí.
Takové: „Už chápu.“
Stal se lepším, novým neslyšícím člověkem.
Uvědomil si, že místo: „Ach, prohrál jsem…“
Ne.
Je v pořádku být neslyšící.
Včera jste stál za rektorkou Zinserovou.
Chtěl byste jí dnes večer něco vzkázat, pokud se dívá?
Chtěl bych, aby Dr. Zinserová nahlédla do svého srdce…
aby se podívala na to, co se děje po celé zemi,
a opravdu velmi vážně přemýšlela o tom,
co to znamená pro svět neslyšících.
JE TAM GREG GA
Přijela jsem na Gallaudetovu univerzitu
a našla jsem rostoucí krizi.
Probudil jsem se…
Zdá se, že v noci, když všichni spali,
proběhla tisková konference.
Symbol této funkce je tak významný,
že na tento širší problém musíme reagovat.
Proto jsem dospěla k závěru,
že nejlepší způsob, jak obnovit pořádek,
je nabídnout svou rezignaci.
Páni, ona opravdu rezignovala!
A všichni říkali: „Ten TTY je pro tebe.“
Takže jsem musel přes celý kampus.
NEDĚLE
A když jsem nastoupil do dodávky, řidič šlápl na plyn.
Ani jsem nestihl zavřít dveře.
TTY bylo ve skleněné kabince.
Byl jsem tam jako v mini akváriu a všichni na mě zírali.
TADY GREG GA
Stál jsem hned vedle Grega.
Byl jsem tam já, Tim, Bridgetta, my čtyři.
Byli jsme tam dost namačkaní.
Stálo tam: „Jak se jmenují tví sourozenci?“
Aby ověřili, že u klávesnice není podvodník.
…Jane Bassett Spilmanová
pro vás má prohlášení.
Paní Spilmanová?
Dobrý večer.
Tento týden jsme si všichni uvědomili,
že jsme měli velké mezery
v porozumění složitosti problémů, kterým jsme čelili.
V myslích některých lidí jsem se stala překážkou
pro budoucnost univerzity.
CHTĚL BYCH VÁM SDĚLIT…
A protože mi na budoucnosti Gallaudetu velmi záleží, odstraňuji tuto překážku.
Dnes jsem podala svou rezignaci.
SPILMANOVÁ ODSTOUPILA
Kabinka se celá třásla.
TTY začalo zobrazovat náhodné znaky.
Rada nebyla povolána
jen k tomu, aby zvolila rektora,
ale aby pomohla uskutečnit sen.
Jmenování neslyšícího rektora
největší vzdělávací instituce
pro neslyšící a nedoslýchavé na světě.
I KING JE REKTOREM
Studenti a jejich vůdci:
Tim,
Bridgetta,
Greg,
Jerry.
Našli jste jednotu,
vybudovali si sílu a cíl,
projevili odvahu
a objevili moc
ovlivnit svou budoucnost.
Studenti Gallaudetovy univerzity
dnes večer oslavují to, co nazývají začátkem zbrusu nové éry.
Studenty za protesty nečekají žádné tresty
a většina členů rady bude neslyšící.
King! King! King!
Tento týden můžeme opravdu říci,
že jsme společně a jednotně
překonali svou neochotu bojovat za svá práva.
Síla neslyšících!
Jak se cítím?
Štěstím bez sebe.
Nedá se to popsat.
Cítil jsem se tak hrdý.
Nikdy jsem nebyl tak hrdý na to,
že jsem neslyšící.
Jsme jednotní!
Zapomněli jsme na vše, co se ten týden mezi námi stalo.
Neustále slýcháme: „Neumíte, nemůžete.“
A my na to: „Ne, tentokrát ne.
Neslyšící mohou.“
Rozhlížela jsem se a říkala si:
Být neslyšící ve světě slyšících vám v ničem nebrání.
Na tohle nikdy nezapomeneš!
Mluvil jsem s dědečkem.
Řekl: „Měl jsi pravdu.“
Srdce mi poskočilo radostí.
Když mi to děda říká,
asi se mi něco povedlo.
Svět si myslí, že nejsme nic!
Jsme nic?
Ne!
- Jsme nic? - Ne!
Budeme vyslyšeni!
VÍTĚZSTVÍ NA GALLAUDETU BYLO SOUČÁSTÍ VĚTŠÍHO HNUTÍ
ZA PRÁVA OSOB S POSTIŽENÍM
O DVA ROKY POZDĚJI SCHVÁLIL KONGRES ZÁKON O AMERIČANECH S POSTIŽENÍM
I. KING JORDAN VYKONÁVAL FUNKCI REKTORA GALLAUDETOVY UNIVERZITY 18 LET
A OD TÉ DOBY UNIVERZITU VŽDY VEDE NESLYŠÍCÍ REKTOR
NESLYŠÍCÍ REKTOR TEĎ!
Překlad titulků: Zdenka Slezáková