Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DENNE FILM FOREGÅR PÅ EN UGE I FORÅRET 1988
Klar?
Jeg kan ikke se tolken.
Hvad skal mikrofonen bruges til?
Jeg laver normalt tegnsprog her.
Ja, i det område.
Men jeg bevæger mig meget, når jeg er følelsesladet.
Det er nok bedst, jeg bruger mine briller.
Okay.
Jeg klarer mig nok uden.
Er alle klar?
Ja! Endelig!
Jeg har en historie at fortælle.
VERDENS ENESTE UNIVERSITET FOR DØVE
Jeg var på min kærestes værelse.
SØNDAG
Lige pludselig…
…begyndte lyset at blinke…
og jeg kunne mærke en rystelse.
Nogen sparkede på døren…
…hvilket betyder: "Fart på!"
Så jeg skyndte mig ud…
…og løb ned til universitetsområdets indgang.
På Gallaudet University
demonstrerer de studerende,
fordi de vil have noget at sige om skolens fremtid.
En ny rektor skal udnævnes,
og eleverne vil have en af deres egne i toppen.
Jeg var på vej tilbage fra KFC.
Jeg spiste, mens jeg kørte.
Jeg lavede også tegnsprog med den anden hånd,
men min kæreste kunne godt høre, og hun flippede helt ud.
Hun udbrød: "Døv chauffør, du godeste! Hold nu øje med vejen."
"Tag det nu roligt."
Da jeg nåede universitetet…
bankede folk
på taget af min bil.
Elever har demonstreret og ventet hele dagen
udenfor indgangen til universitetet,
mens bestyrelsen har holdt møde indenfor.
Får eleverne deres vilje,
får universitetet sin første døve formand
i 124 år.
Jeg kom gående ned ad bakken, og jeg så en kæmpe folkemængde.
Der var en stor begejstring.
Og jeg tænkte: "De vil vælge en døv person."
Gallaudet er verdens eneste universitet for døve
og har i sin 124 års historie aldrig haft en døv formand.
I 1864 underskrev Abraham Lincoln en lov,
der grundlagde verdens første college for døve studerende.
DØV REKTOR NU!!
Tiden er inde. Kom nu.
Nogen havde taget en kasse med.
Der var flyveblade i.
Nogen gav mig et stykke papir.
Jeg så papiret…
…samlede det op, læste det.
Hvad sagde jeg?
Folk, der kan høre.
Jeg så mig omkring og pludselig…
Der er stor opstand på Gallaudet University her til aften.
Skolens bestyrelse
har forbigået to døve rektorkandidater…
…og valgt en kvinde, der kan høre.
Jeg nægter at acceptere det her.
To døve mænd stillede op,
Harvey Corson og I. King Jordan,
dekan for instituttet for kunst og videnskab.
Kontroversen omhandler den tredje kandidat,
en kvinde med hørelse, Elisabeth Zinser.
De kunne umuligt vælge en med hørelse og ikke en døv.
GODKENDER DU DISSE PAPIRER?
SKAL DE SMIDES UD? BRÆNDES? JA!!
Åh, de var så vrede.
De følte sig fornærmet.
De opildnede til vold.
Min første tanke var: "Kontrol."
De var ude af kontrol. Det var løbet løbsk.
Jeg så optagelser med dig.
Og du var sgu ret sej.
Jeg var meget tyndere.
Så jeg rejste mig og sagde: "Sæt jer ned, alle sammen."
Og det gjorde alle.
UNDERTRYKKELSE AF DE DØVE
Jeg bliver også fornærmet,
når de fortæller os, at døve mennesker
ikke er kvalificerede!
Jeg ser en person, der er opildnet…
…og klar til kamp.
Blev du født sådan?
Andre så mig
som en uskyldig engel, men mine forældre tænkte: "Åh nej."
Jeg var en lille dæmon fra helvede.
Så du er ingen engel?
Jeg har da en lille glorie,
men den er blevet lidt plettet.
Den er lidt bøjet.
Min far var den bedste tandtekniker.
En masse folk kom til klinikken på grund af min far,
men de anede ikke, han var døv.
Tandteknikerne ville sige:
"Åh, det er så pinligt at have en døv kollega."
Så de sendte ham ned i kælderen.
Og der arbejdede han hver dag.
Han måtte ikke sidde med de andre.
Blev han bitter?
Døve folk var vant til det dengang.
De fandt sig bare i det.
Men det vil jeg ikke acceptere.
Hvor oprørte er I?
Hvor oprørte?
Bedre.
Det vil ikke ske for mig.
Verden kan ikke stoppe os!
Denne kontrovers belyser
en gruppe mennesker, der har været vant til at arbejde
uden offentlighedens opmærksomhed:
Bestyrelsen på Gallaudet University.
Jeg bad dem sende en person, der kunne forklare det,
og de sagde: "Vi har travlt."
Sludder!
Bestyrelsesmedlemmerne
ønskede ikke en offentlig konfrontation,
som betød, at vi var nul og niks i deres øjne.
DØV REKTOR NU!
Det er deres attitude.
Så vi tænkte: "Hvor er bestyrelsen? Hvor er de henne?"
Vi vil vide hvorfor!
Vi vil have en forklaring!
Men jeg ved, hvor bestyrelsen sidder.
I AFTEN
Vrede elever
gik mod Mayflower Hotel, hvor bestyrelsen var.
Jeg gik forrest.
Jeg førte dem alle.
De studerende valgte vel bare mig.
Jeg var elevrådsformand,
men jeg var kun lige blevet indsat et par dage før.
Vi kan ikke lade det ske! Det kan vi bare ikke!
Så jeg blev skubbet i vandet uden at kunne svømme.
Det er som at få en lussing.
En masse folk kom hen til mig.
Som var jeg ansvarlig.
De ser på mig som en guide og siger: "Guid mig. Hvad gør vi nu?"
Hvem førte an?
Mig.
Bestyrelsen sidder på tredje sal.
Ved I, hvad de laver?
De sidder og spiser et skønt måltid
og gør grin med de studerende.
Lad ikke bestyrelsen gå herfra uden at tale til os.
Eleverne har nu udset sig bestyrelsesformanden,
Jane Bassett Spilman.
Jeg bryder mig ikke om den kvinde.
Der er en masse vrede, og vi forstår det stadig ikke.
Og det virker til, vi burde have valgt en døv rektor.
Hun var personificeringen af snobberi og velstand.
Hun stod der i sit admiraltøj.
De repræsenterer døveforbundet.
Det var kaotisk.
Alle lavede tegnsprog på samme tid.
Vi måtte have styr på folk.
Politiet siger, I bliver anholdt.
Det er op til jer.
Så jeg besluttede mig for at indtage scenen.
Politiet synes, folkemængden er for tæt på.
I må give os lidt plads.
Jeg kan intet høre.
Jeg er fuldstændig døv…
men jeg har en rytmesans.
Jeg kan følge et beat.
Man kan bevæge sig og følge musik, fordi man føler det.
I high school var jeg cheerleader.
Vi havde en Pac-Man-dans.
Der kører en joke i vores fællesskab.
Man sætter sig ind i bilen og tænder for radioen
og begynder at svinge til musikken,
og så er det nyhederne.
Bevægelse og rytme…
…betyder alt.
Ud med Spilman! Ud med Spilman!
Ud med Spilman!
Jeg indså, at vi havde brug for rytme
til at holde alle på samme beat.
Ud med Spilman!
I fik succes med det.
Bestyrelsen vil lytte til jer nu.
Så Spilman gik med til at tale med eleverne.
Og politiet lovede at beskytte hende.
Jeg kom for at sige, at mit navn er Jane Bassett Spilman.
Jeg er formand for Gallaudets bestyrelse.
Undskyld mig, Jane.
Undskyld, men vi er utilfredse
med den beslutning, I har truffet.
Du skylder dem en forklaring.
Da jeg mødte Spilman, var jeg vred.
Vi havde døve kandidater. Vi var klar til det.
De var gode kandidater.
To mod en.
To døve kandidater, en hørende.
Og jeg mener, du skylder dem en forklaring.
Hør, Tim, du ønskede,
at jeg kom ned for at tale til disse folk.
Hun var meget formel.
Tale til eleverne.
Som en stereotypisk dame fra England.
Som…
…man ser til et teselskab.
Hør her. Lad os tale lidt først,
og lad os så se, om vi kan komme ind på det om lidt, okay?
Jeg synes, det er på tide…
…at I alle vender tilbage til Gallaudet.
Lad os få en fredelig aften.
Pladder!
Rolig nu.
Jeg har et spørgsmål. Jeg har et spørgsmål.
Kan du tegnsprog? Kan du tegnsprog?
Nej, jeg…
Hun havde ingen forståelse
for noget som helst relateret til døve.
Intet.
Okay.
Jane, kan du sige…
Så jeg spurgte: "Hvorfor?
Hvorfor udnævnte du Zinser?"
Og så sagde hun:
"Døve er ikke klar til en fungerende rolle
i en hørende verden."
Hvad?
Sagde hun virkelig det?
Sagde hun det?
Og tolken sagde: "I hørte rigtigt."
Vi ville bare skrige.
Men hvordan kan man skrige…
…på vores sprog?
Deres verden er stille, men i aften er vreden
høj og tydelig.
Jeg er så vred, at jeg er ved at brække mig.
Vi har dr. Zinser med fra hendes hjem i Greensboro.
De skal vide, at det er et privilegium
at blive rektor for det fantastiske universitet.
Vi har ventet i 124 år.
Hvorfor, hvorfor? Hvorfor en hørende?
Jeg var ved at koge over.
Som I kan se bag mig,
er hundredvis af studerende begyndt at samle sig
i universitetets idrætssal.
Når det er sagt, så mener jeg ikke,
at vi kun skal fokusere på et karaktertræk,
døv eller hørende,
som det, der gør nogen kvalificeret til en stilling.
Vi samledes i en gruppe
i en lille rundkreds og diskuterede: "Hvad gør vi nu?"
Noget måtte gøres,
men hvad?
"Skal vi demonstrere i morgen eller ej?
Skal vi gøre det? Nej, ikke det."
Hvad gjorde I så?
Vi gør en masse mennesker vrede.
Hvilken butik?
Tag den på Florida Street.
Det handlede ikke kun om at få en døv rektor.
Der var mere i det.
Hørende ignorerer os altid.
Ifølge de studerende
er bestyrelsen fordomsfuld over for døve.
Af sted!
Tiden var inde til at tage kampen op.
Lynda, et sidste spørgsmål:
Har de studerende nogen chance for
at få omstødt beslutningen?
Bestyrelsesformand Spilman
har sagt, at de ikke vil ændre deres beslutning.
Kampen var i gang.
Nu eller aldrig. Vi ønsker det nu.
Vi ønsker en døv rektor nu.
Min bedstefar kontaktede mig
på TTY.
En maskine, vi bruger til telefonopkald.
HEJ BEDSTEFAR GA
"GA" står for "go ahead."
At det er din tur til at skrive.
Men han skriver ikke så hurtigt.
VI SÅ NYHEDERNE
Min bedstefar sagde…
HAV RESPEKT FOR DE ÆLDRE
Åh gud.
Han sagde det ikke, men jeg vidste, hvad han tænkte.
Bare accepter det.
Hold hovedet nede.
Mine forældre blev skilt, da jeg var seks år.
Min faderfigur var min bedstefar.
Han gik på Columbia University i 1930'erne.
Der var ingen tolk.
Han måtte mundaflæse,
men dimitterede med tre universitetsgrader.
Så han havde høje forventninger til mig.
Hvis vi lavede tegnsprog offentligt, brød han sig ikke om det.
Han sagde altid:
"Hold dit tegnsprog inden for en kasse på 45 centimeter."
Så jeg tænkte: "Okay, jeg vil gradvis
gøre mit tegnsprog større og større."
Det skulle man ikke spøge med.
Han sagde: "Det er vigtigt, at du passer ind i den hørende verden."
Jeg tænkte: "Hvorfor?
Jeg burde ikke skulle passe ind i den verden.
Jeg har min egen verden."
MANDAG
I en tid med ofte vrede,
støjende demonstrationer…
DYT FOR DØV REKTOR
…var deres protest, som deres verden,
præget af en uhyggelig stilhed.
TIDEN ER INDE
De døve studerende på Gallaudet University påstår,
at skolens administration nægter at lytte til dem.
Så de studerende
har lukket skolen ned.
Vi låste alle porte.
Og elever brugte busser…
…til at blokere alle adgange.
Hvem er du? En vagt?
Arbejder du her? Er du ansat?
Det er næsten som i militæret. Alle er udstationeret.
Man gør sin base klar.
Er eleverne forberedt på at opretholde afspærringen?
Helt sikkert.
Vi vil ofre vores sjæl for en døv rektor.
Vi tog styringen.
De studerende er især vrede
på universitetets bestyrelsesformand, Jane Bassett Spilman…
JEG FORSTÅR TEGNSPROG BEDRE END SPILMAN!
…som forsvarede valget af en rektor, der ikke kan tegnsprog, ved at sige:
"Døve folk er ikke klar til en fungerende rolle
i en hørende verden."
Den fejlagtige udmelding, angiveligt…
"Døve kan ikke fungere i den hørende verden."
Det passer simpelthen ikke.
- Det sagde du ikke? - Nej.
Jeg blev fejlfortolket. Misforstået.
Hvad sagde du så?
Jeg talte jo gennem en tolk.
Og det var… meget specielle omstændigheder
med helikoptere i luften
og tusindvis af elever lige udenfor,
der råbte og skreg.
Det var en kaotisk tid.
Så det, jeg sagde…
Jeg kan ikke sige dig det, for jeg glemte det i alt det virvar.
- Du har et hjem i Bassett, Virginia. - Tre.
Du havde tre hjem
at kunne flygte til.
Ja.
Tænke du nogensinde: "Lad mig komme væk"?
Slet ikke.
Jeg er den type, der tror på…
…at når du har sat en kurs, og du mener, det er det rigtige…
…så holder du dig til den kurs uanset hvad.
VI GIVER IKKE OP… FØR VI HAR EN DØV REKTOR
Vi ønsker en døv rektor nu!
Bestyrelsen vil meget gerne tale med jer.
På en betingelse. Det er alt.
At I giver adgang til universitetsområdet.
Nej!
Giv os en døv rektor, så åbner vi.
Så bestyrelsen kræver,
at I giver adgang til universitetet.
Ja, det sagde de.
Må jeg tale ud?
Nej.
Så er der intet at tale om. Farvel.
Hvis I ikke vil forhandle…
Hvad sagde du så?
De beder jer kun om at åbne for adgang
under mødet.
Eleverne afviste et møde med bestyrelsen,
hvor de skulle genåbne adgangen til Gallaudet.
Bygninger stod tomme.
Tavlen i et klasselokale fortalte hele historien.
"Ingen timer i dag", stod der.
Enhver, der mødte op, blev kaldt forræder.
Men den mandag
kæmpede mange af de studerende med det.
De ville ikke havne i problemer.
De frygtede, det ville gå ud over deres karakterer.
Og nogle elever troede ikke på, at en døv person kunne klare det.
Jeg forklarede dem: "Vi bliver nødt til at overbevise dem."
Og de sagde: "Nej, jeg tror ikke, vi kan have en døv rektor.
Det går ikke."
Det rumsterede i mine tanker.
Jeg var meget bekymret.
Jeg viste det ikke, men jeg kunne mærke det i min mave.
Var du bange?
Nej.
Hvem har nøglerne?
Hvis der er en talsperson,
vil de lytte bedre efter.
Hvem… hvem er talspersonen?
Og da besluttede vi, at vi havde brug for
at vælge en leder.
Okay. Tiden er inde for os til at udvælge en døv rektor…
Beskriv Tim.
Meget entusiastisk, energisk.
Vi vil have Spilman fjernet som bestyrelsesformand.
Der var kun mænd.
Og jeg tvang mig selv til at blande mig, fordi jeg måtte.
Spilman har måske pengene…
Beskriv Bridgetta.
…men hun har intet hjerte for døve.
Stærk.
En kvinderettighedsforkæmper.
Bridgetta ville altid fremhæve de "kvindelige problemer."
Jerry og de andre ville altid sige:
"Åh, Bridgetta taler altid om kvinderettigheder."
Jeg støtter kvinder. Jeg er feminist.
Nogen sagde: "Hvis der er en redningsbåd fyldt med døve mænd
og en med døve kvinder,
hvilken ville du så hoppe i?"
Jeg ønsker en kvindelig rektor,
men en døv har førsteprioritet.
Beskriv Jerry.
Tiden er inde. Ikke mere undertrykkelse!
Han var så følelsesladet. Bliver let hidsig.
Banker løs på væggen
i stedet for at finde en nøgle til døren.
Greg, derimod…
…var det totalt modsatte.
Han var mere rationel.
Hvordan er Greg?
Skal vi virkelig ind på det?
Ja.
Greg er meget stille.
Hans tegnsprog fylder ikke meget.
Han viser ikke så mange følelser.
Han er ikke udfarende som mig.
Min energi flyver fra mine hænder og ud til folk.
Jeg kan ruske op i en folkemængde.
Og så blev vi alle enige om,
at Greg Hlibok skulle være lederen.
Vi var helt enige. Ingen tvivl.
Jeg følte ikke, han var den rette person.
Greg Hlibok var en normal ingeniørstuderende
på Gallaudet University.
Han modtog armbåndet, der nu symboliserer deres sag.
Han er nu leder af en bevægelse.
…leve med det, til vi får…
Til vi får det.
Jeg følte, det blev givet til en, der ikke kendte forskel
på et hul i gulvet og sit eget røvhul.
Men vi vidste, vi ville tabe uden en plan.
Jeg træffer ikke beslutningerne,
jeg står bare for at styre mødet, og det er alt.
Jeg bestemmer, hvem der har ordet.
Så vi mødtes med en masse ansatte og tidligere elever,
der i årevis havde forsøgt at få en døv rektor.
Så de kom for at rådgive de studerende.
Hvad så nu?
Hvad har I planlagt at gøre?
Så vi bestemte os for fire krav. Fire.
Nummer et: En døv rektor.
Vi gør ikke noget, før vi får en døv rektor.
Nummer to: Spilman trækker sig fra bestyrelsen.
Tre: 51 procent af bestyrelsen skal være døve.
Og de anbefalede på det kraftigste at tilføje et fjerde krav:
Ingen repressalier.
Så eleverne kunne involvere sig med ro i sindet.
Vi fortsætter med at presse på,
til kravene er opfyldt.
Det er det, de studerende ønsker, ikke?
Men det vigtigste er at holde os samlet.
Vi må holde sammen og forblive stærke.
Åbn denne port. Der bliver ingen problemer.
Bare denne port. Vi ønsker den port åbnet.
Hvorfor skulle vi?
Men så ledte de efter en anden måde at komme ind på.
De skar i al hemmelighed hul i hegnet…
…og kom igennem.
Og de reagerede vel som: "Åh, vi kom ind."
Men så indså de,
at vi også havde aflåst de kontorer.
Sluk lige for det.
Nej. Film videre.
Jeg prøver at forhandle. Lad os nu tale.
Men så fik vi at vide,
at Spilman og bestyrelsen
var villige til at tale med os.
Der var ingen sms'er.
Så vi fik samlet alle eleverne…
…ved at tænde brandalarmerne.
Så vidste alle,
de skulle gå udenfor.
Jeg kan huske, jeg kiggede ud af vinduet
og så et hav af folk.
Der var hundredvis på de grønne områder,
der ventede på Spilman.
Hvad betød Gallaudet for dig i det øjeblik?
Det er ret interessant.
Jeg begynder næsten at græde.
Tænk over det engang.
Jeg passer ikke ind her.
I kan alle høre.
Men da jeg kom til Gallaudet…
Det var som et hjem. Min verden.
Da jeg startede på Gallaudet,
var det et mekka.
Studerende med forskellige baggrunde kom til Gallaudet
og fandt hinanden.
Studerende rejste hertil fra hele verden.
For der er kun et sted som dette i hele verden.
Hvor døve folk kan være døve.
Da jeg ankom her, blev jeg så rørt.
Det er som at rejse til et andet land,
hvor alle taler et fremmedsprog.
Hvordan beskriver man følelsen af tryghed…
…sikkerhed…
…som at være sammen med sin familie?
Døvesamfundets samlingspunkt…
…er Gallaudet.
SPILMAN MÅ UD!
Så vi kunne ikke acceptere en leder,
der ikke forstod vores verden.
Vi ventede på, at Spilman ankom…
for at høre, hvad hun havde at sige.
Man lytter godt efter de første ord.
Hvis hun ikke vil ændre sin beslutning,
forlader vi lokalet.
Godeftermiddag, alle sammen.
I går valgte Gallaudets bestyrelse
en ny rektor.
Et flertal i bestyrelsen mener,
at dr. Elisabeth Zinser opfylder alle kriterier
med en undtagelse,
og jeg indrømmer gerne, at det er en vigtig undtagelse,
men med undtagelsen
af en forståelse og bred viden om døvhed
opfylder hun alle kriterier.
Men…
…denne kvinde er dybt engageret som en del af denne institution.
Hun er dybt engageret i at tjene jer
som en god og succesfuld rektor.
Hvordan ville du vise Spilmans udmelding?
Denne hånd er underhunden.
Og denne symboliserer magt.
Hun vil arbejde hårdt for jer
og være en stærk fortaler for døve overalt.
Jeg har lige talt med bestyrelsen.
De vil ikke opfylde vores krav.
Hørende folk tror, de er overlegne.
Vi har faktisk et ord for dette:
Audisme.
Nogle gange er de ikke klar over, de er audister,
men i nogle tilfælde er de.
Og så hev nogen i brandalarmen.
Det er svært at overdøve den larm.
124 år.
Nu er det nok!
Tiden er inde.
Ikke mere pladder.
Døv rektor nu
GÅ SAMMEN FOR UNIVERSEL LIGHED
Ikke for mig. Det var ikke højt for mig.
Hvis hun kunne tegnsprog, havde hun ikke haft noget problem.
Glade jul
Dejlige jul
Engle dale
Ned i skjul…
Jeg voksede op blandt døve.
Det var et meget åbent miljø.
Hellig sang med himmelsk lyd…
Dengang var der ikke undertekster på tv.
Så et af de bedste øjeblikke i mit liv
var at sidde rundt om køkkenbordet og synge sammen.
I timevis.
Vi ville banke i bordet.
Meget er blevet spildt på det bord,
for når man synger, rammer ens hænder ting,
og der bliver spildt.
Men mine forældre opdagede,
at jeg kunne høre en lille smule.
Så jeg forsøgte mig med et høreapparat,
der hjalp mig til at tale lidt bedre.
Jeg kunne tale i telefon, men jeg ringede kun til min bedstemor.
Og nogen sagde: "Hallo?"
"Hallo?" "Åh, den fangede jeg."
"Hvordan går det?" "Fint."
"Har du en god dag? Er vejret godt?"
Jeg følte bare: "Åh!"
Det er lidt et egoboost, ikke? "Jeg kan det her."
Så min far sagde: "Du skal gå i folkeskole."
Han mente ikke, en døveskole var god nok.
Han var blevet ingeniør uden en tolk.
Han læste bare alt selv.
Han mente: "Det er lige meget, om du er døv."
Det var bare: "Prøv at tale.
Prøv at mundaflæse.
Gør dit bedste."
I klasselokalet talte læreren.
Jeg nikkede bare og lod, som om jeg forstod, hvad der foregik.
Jeg fangede et par ord her og der.
Raket.
Men hvis læreren vendte ryggen til,
kiggede på tavlen og talte,
anede jeg ikke, hvad der skete.
Så jeg blev rykket op på forreste række.
De andre børn sagde:
"Du har ødelagte ører."
Så min verden blev meget mørk.
Det var den hørende verden…
og jeg var ikke en af dem.
Lidt efter klokken 14
rygtedes det, at rektor Zinser ville komme til universitetet.
TIRSDAG
Så på tredjedagen…
…melder Zinser sin ankomst på universitetet.
Hvordan reagerede du på det?
Hundredvis af elever står klar til at tage imod.
TAG HJEM, ZINSER!
Hvad er dit svar,
når de siger: "Vi kan ikke respektere dig",
fordi du ikke er en af dem?
Når vi lærer hinanden at kende,
er jeg sikker på, vi nok skal få et varmt forhold,
der bliver meget produktivt.
HØRENDE LÆRER BLIVER REKTOR
Elisabeth Zinser er uddannet
som sygeplejerske.
Men hun har ingen erfaring med døve.
ZINSER HVEM? ET SYGT VALG!
Dr. Zinser, sig mig…
De er uddannet sygeplejerske og har en ph.d.
For os var hun ikke kvalificeret.
Som kvalificeret skal du kunne forstå døves kultur, og du er døv.
Hun er ikke inviteret. Hun er ikke velkommen.
Det er ikke hendes skole.
Politiet vil have åbnet den ene port.
Okay, nu må vi passe mere på.
Hvordan har hun planlagt at komme ind?
En taxi?
Okay, men vi må se, hvem der er i taxien,
for vi vil ikke have Jane Bassett Spilman og Zinser ind.
Det er kommet så vidt, at elever tjekker patruljevogne
for at se, om den nyudnævnte rektor prøver at snige sig ind.
Stop.
Åbn bagagerummet.
"Ingen Zinser. Fint. Bare kør ind."
Og de legede ikke fangeleg.
Som de sagde: "Vi vil ikke have hende!"
Vi var som en hemmelig militærbase,
hvor en hær tjekker under alle biler med et spejl.
Kun et par køretøjer fik adgang.
Stop.
"Ingen Zinser."
Rygterne har svirret.
Zinser skulle flyves ind med helikopter
og sættes af et sted derinde.
Så jeg fik elever til at løbe rundt og holde øje med helikopteren.
Så de den lande, skulle de lægge sig ned på jorden.
Vi lader ikke Zinser komme ind,
før vi ser en døv rektor.
Den person vil vi byde velkommen med åbne arme.
Helt sikkert. Men ingen andre.
King Jordan, dekan for kunst og videnskab
og en af de afviste rektorkandidater,
dukkede op for at vise sin støtte til demonstranterne.
Jeg ville gerne være rektor.
BESTYRELSESMEDLEM
Jeg er en døv dekan. Jeg ville naturligvis gerne
se en døv rektor på Gallaudet University.
Da du dukkede op…
Hvis du skal være helt ærlig,
troede du så på, de studerende ville få succes.
Nej.
Okay.
Hej, jeg er I. King Jordan.
Jeg tror, mange af os tvivlede på, at de studerende ville ændre noget.
Jeg er meget tilfreds med det arbejde, der er blevet udført
de sidste otte måneder. Men klar til…
Hvilken slags mand var I. King Jordan?
Han virkede meget rar. Meget høflig.
Han havde et varmt smil.
Jeg har altid det samme budskab.
Fokuser ikke på "ned" i funktionsnedsættelse.
Alle, der var blevet undervist af ham, sagde,
at han var en fantastisk professor.
Så man benytter formlen
for Z Y primær minus…?
- Y. - Y primær, godt.
Han var døv…
…men ikke født døv.
Nu kan jeg ikke høre noget.
Intet. Ikke en lyd.
Kom der et fly flyvende lige der, ville jeg ikke kunne høre det.
- Intet. - Nul.
Nul og niks.
Hele mit liv kunne jeg høre,
men så købte jeg en motorcykel.
Og en aften, da jeg kørte hjem,
ramte jeg en bil.
Da jeg vågnede, kunne jeg ikke høre en lyd.
Jeg fik at vide, at Gallaudet kunne hjælpe mig.
På min første dag prøvede jeg med tegnsprog,
og nogle af de andre gjorde grin med mig.
I min første time kiggede jeg på professoren…
…og han bevægede ikke engang læberne.
Han var bare…
"Åh gud, hvordan klarer jeg det her?"
Jeg passede virkelig ikke ind.
Vi er en stor familie. En stærk familie. Og jeg ønsker…
De studerende bakkede mig op som rektor.
Men nogle i døvesamfundet
betragter mig ikke som rigtig døv.
Hvis I vil samarbejde med mig,
kan vi vise verden, at døve folk kan opnå hvad som helst.
Tak.
Og der er folk i døvesamfundet,
der ikke forstår, hvordan det er for mig at være døv.
Så jeg ved faktisk ikke, om jeg har en fod i begge lejre.
Jeg… er lidt i ubalance.
RETFÆRDIGHED NU
FANDEME NEJ. INGEN HØRENDE REKTOR
I dag vil jeg forsøge
at skabe den tiltrængte kommunikation med de studerende
og bede dem om at give mig en chance
for at interagere på et personligt niveau.
Tirsdag eftermiddag fik jeg en anmodning
fra min mellemleder om
at hjælpe Zinser i mødet med de studerendes talspersoner.
Så jeg gik til de studerende
og fortalte dem om telefonopkaldet.
De ville møde os på universitetet, og vi sagde: "Nej."
Og de spurgte os: "Hvad vil I så?"
Jeg sagde: "Vi vil gerne mødes, men på neutral grund."
Bag mig får eleverne nu at vide,
at der vil være et møde mellem talspersonerne
og dr. Zinser.
De studerende reagerede med: "Vis styrke. Vær stædige. Kæmp!"
Forestil dig et typisk, billigt motel.
Zinser ankom.
Hun var klædt på som en seriøs forretningskvinde.
Meget autoritativ. Hun udstrålede styrke.
Og hele ideen var at vise styrke.
"Jeg bestemmer her."
Men så begyndte hun at tale.
Og hun blev ved med at sige: "Jeg vil gøre en masse godt for jer.
Bare rolig.
Jeg er her for at hjælpe."
Hun har en lægefaglig baggrund,
så hendes syn
på døvhed er…
…at der er noget at fikse.
Og det er den samme gamle sang igen og igen…
…år efter år.
"Jeg må hjælpe jer.
Jeg må gøre dette for jer."
"Lad os fikse dine ødelagte ører."
Der er en filosofi…
…så de døve kan få lov at tale.
TELEFONEN KOM TIL VERDEN. 2. JUNI 1875
Det startede med Alexander Graham Bell.
Er han ikke en amerikansk helt?
Hvis du kender til hans anden side,
får du nok et andet syn på ham.
Hans hustru var døv. Hans mor var også døv.
Og han havde det svært med, at samfundet så ned på dem.
Han så dem som noget, han kunne fikse.
Så han prøvede at påtvinge et skifte i de døves uddannelse.
Verden har været et stille sted.
LÆREN OM STEMMEFYSIOLOGI
Der findes ikke nogen lyd.
De ved ikke engang, hvad et ord er.
Uden ord kan der ikke eksistere tanker,
men kun følelser uden sammenhæng.
Da jeg gik i skole,
skulle man gå til taletime hver dag.
Midt i en time ville jeg blive hentet
til taletime.
Han får 3000 timers individuel taletræning
og lærer mundens bevægelser til ord, han ikke kan høre.
Jeg måtte lægge min hånd på lærerens næse.
Han lærer at mærke udåndingen
ved forskellige lyde og bruger et spejl til at genkende læbernes bevægelse.
Fint. Lidt strammere.
Jeg var på reklamen for Speech Therapy Month.
BRIGETTA KAN IKKE HØRE… MEN HUN LÆRER
Reklamen sagde:
"Dette er pigen, der vil lære at tale og høre."
Med udstyr udviklet af Bell Telephone Labs
bliver børnene testet for afgøre graden
af deres høretab.
Specielt uddannede lærere arbejder med dem.
Jeg tog høretelefonerne på og havde senderen
på brystkassen.
Mikrofonen forbinder læreren
med barnets høreapparat
og forstærker lyden, de hører.
Vi måtte ikke bruge tegnsprog,
men når læreren kiggede væk, ville vi lave diskret tegnsprog til hinanden,
indtil læreren kiggede tilbage.
Hvis et barn udsættes for tegnsprog,
vil han lære tegnsprog.
Hvis et barn kun udsættes for tale, vil han blive nødt til at tale.
Og det er ikke ondt at gøre det.
Lavede du tegnsprog, slog de dig over hånden med en lineal.
Jeg lærte lyden af "TJ."
Lærerne var henrykte.
"Åh, du kan sige lyden 'tj'."
Så ville læreren stoppe timen
og bede alle de andre lærere
om at komme ud på gangen,
og så sagde de: "Sig det igen. Kan du sige 'tj' igen?"
Og alle reagerede med: "Wow!"
Det gjorde mig mere selvsikker.
HVIL I FRED, SCROOGE
Og i femte klasse var jeg med i et skolestykke.
Et juleeventyr.
Og det var ikke med tegnsprog.
Det var kun tale…
og nogle hørende folk kom,
og de gav os et bilfald,
som havde vi gjort det helt fantastisk.
Jeg var så stolt.
Til sidst i stykket
sagde vi: "Forstod I noget af det?"
Og de hørende folk sagde…
"Vi forstod intet af det."
De tvang os til at være hørende og at tænke som hørende personer.
"Jeg hAr lAvET et juleKorT."
Hold en pause der.
"Jeg hAr…"
Lærerne sagde til mine forældre:
"Jeres datter gør ikke store fremskridt."
Det var næsten som: "Kan du ikke høre eller tale?
Du er dum."
"KrisTIn fyldTe… KoldT vand…"
Okay, men du glemte en del.
Tegnsprog er sit eget sprog.
Tegnsprog er så vigtigt for mig.
Det er vores identitet.
De ser døve som noget dårligt.
Som en defekt.
En fejl.
Som hørehæmmede.
Vi er ikke hæmmede.
Zinser sagde:
"Jeg får en lærer til at lære mig tegnsprog.
Jeg vil lære tegnsprog.
Jeg kan kommunikere med jer om et par måneder."
Du forstår det ikke.
Det tager årevis at lære tegnsprog.
Du må leve, sove, spise og trække vejret med døve folk
for at forstå frustrationerne og undertrykkelsen.
Til alt, hun sagde, reagerede de med: "Nej, nej, nej.
Ikke acceptabelt. Umuligt.
Du bliver aldrig rektor for Gallaudet."
Jeg var forbløffet.
Så vi gik.
Det, hun prøvede på, slog fejl.
Så vi kom tilbage til universitetet.
Og i det øjeblik
var der en dyb følelse af samhørighed.
Vi fik større selvagtelse.
Vi begyndte at tro på os selv.
At vi ville vinde.
Holdlederne. De er vores ledere.
Vi kunne skimte håb.
Dr. Zinser skulle være på vej…
…til Press Club.
Hun burde være her om lidt,
men vi ville ikke lade jer vente længere,
og mrs. Spilman er klar til at gå i gang.
Zinser sad foran, jeg sad på bagsædet.
Jeg kunne se hende holde sin telefon og tale.
Og jeg havde ingen tolk med.
Godeftermiddag, mine damer og herrer.
Formålet med denne briefing
er at lade Gallaudets bestyrelse
komme med en udmelding.
Jeg sagde: "Bare sæt mig af på Gallaudet."
Og hun svarede: "Nej.
Vi skal hen til National Press Club."
Jeg var låst inde i bilen.
Vi står sammen.
Hej, dr. Zinser.
Til min store overraskelse tog min mellemleder
fat i mig og sagde: "Okay, nu må du gå op
og bakke bestyrelsen op."
Og nu vil jeg gerne introducere…
…dr. King Jordan.
King, du har måske et par ord at sige
til disse mennesker.
I skal vide, at jeg må gøre, hvad der er bedst
for Gallaudet University.
Derfor er det mit ansvar som dekan
at give hende min fulde opbakning.
Beder du de studerende om at stoppe protesterne?
Det, øh… Det her har været meget vanskeligt for mig,
skal I bare vide.
Jeg fortryder meget, at jeg er kommet i fokus her.
Det var meget svært for mig.
Jeg var jo dekan, så de kunne fyre mig på stedet.
Mener du, det er på tide at stoppe protesterne?
Ja, det gør jeg. Ja.
Jeg mener, det er på tide, vi starter en meningsfuld dialog
men den nye og syvende rektor på Gallaudet.
Tak.
Jeg var chokeret.
Vi prøvede at gøre så meget for ham,
og så gør han sådan noget fis
og skifter side?
Det her har været meget vanskeligt for mig,
skal I bare vide.
Du er svag, så svag. Se engang!
Vi er her for at støtte dig.
Derfor er det mit ansvar som dekan at give hende
min fulde opbakning.
Jeg følte mig forrådt.
Jeg tænkte bare:
"Han er ikke rigtig døv."
De værdier, han blev udrustet med i sin opvækst,
var baseret i en hørende verden, og det sad stadig i ham.
Var han blevet født døv, ville han næppe have været forræder.
Jeg var bare en kandidat til jobbet,
og fordi jeg er døv,
har der været mere fokus på mig, end der burde have været.
De studerende blev fortalt,
hvad der blev sagt på pressekonferencen.
Det var et lavpunkt for os.
Jeg forventer, at de studerende vil lære mig
om døvhed og tegnsprog, hvilket jeg begynder på nu.
De vinder altid.
Det gjorde de studerende endnu mere vrede.
Lige nu er det lidt ude af kontrol,
som I ved.
Styringen er brudt sammen på universitetet.
Hvis det bliver værre,
må jeg skride til handling for at få styr på det.
Vores tophistorie fokuserer på bestyrelsen,
der hele dagen har holdt møde om,
hvordan de får kontrollen tilbage på Gallaudet.
Vi gentog hele tiden: "Ingen vold, intet hærværk.
Ingen vold, intet hærværk."
Vi bliver åbenbart nødt til at anholde nogle folk.
VI GIVER IKKE OP!!!
Opfattelsen var allerede:
"Hvis de ikke kan tale, er de dumme."
Vil vi virkelig tilføje vold til det?
Gå venligst væk fra fortovet.
Pressen var der med deres kameraer.
Gik vi amok, ville vi miste alt opbakning.
Vi havde brug for støtte udefra. Især fra medierne.
Der er mange kameraer.
Truslerne, skræmmekampagnerne, protesterne, uroen…
Jeg vil bare vide, hvad der skal ske,
før I gør noget.
Dette er fra en lederartikel: "De studerende forstår ikke,
hvor meget skade denne aktivisme kan påføre
skolens omdømme."
Politiet slog en studerende i ansigtet.
Den, der skrev det…
…rend mig.
De amerikanske skatteydere
betaler 75 procent af skolens omkostninger.
Hvad nu, hvis Kongressen sagde: "Vi dropper statstilskuddet,
hvis ikke I ikke deltager i undervisningen igen?
Hvad, hvis det går så skævt…
…at Kongressen trækker sin støtte?
Gallaudet ville lukke.
ONSDAG
Da vi nåede onsdag,
havde vi ikke sovet i tre nætter.
DØV REKTOR NU!
Vi spise ikke så meget.
Så folk var udmattede.
I er sikkert helt flade,
så jeg vil gøre dette møde kort…
Nogen informerede os om, at vi blev tilbudt et interview
på landsdækkende tv den aften.
Måske med en million seere.
Så de bad mig om at deltage i en direkte udsendelse
sammen med Zinser.
Ønskede du, det var dig?
I limousinen var jeg meget nervøs.
Det var et kæmpemæssigt ansvar.
Det var vores sidste chance for at blive hørt.
Så jeg tog mit høreapparat på.
Jeg vil gerne høre,
fordi jeg gerne vil være opmærksom på omgivelserne.
Udsendelsen starter om et minut.
- Sig til, når I er klar. - Filmer.
De studerende på Gallaudet, et universitet for døve,
mener ikke, at administrationen vil lytte til dem,
så nu har de studerende lukket skolen ned.
Jeg var sammen med mine venner på kollegiet.
Mange studerende var samlet på forskellige værelser.
Hun er en af vores gæster,
og hun får selskab af elevrådsformanden på Gallaudet, Greg Hlibok.
Ni, otte, syv, seks…
…fem, fire, tre, to, en.
Og værsgo.
Dette er ABC News Nightline.
Med fra Washington har vi Ted Koppel.
Du finder det måske lidt distraherende,
men hvis et program nogensinde
burde være tilgængelig for landets hørehæmmede,
er det aftenens program.
Mange døve eller hørehæmmede
har ikke adgang til undertekster, så i aften kan I alle læse med.
I KAN LYTTE TIL OG SE EN HISTORIE,
DER ER MEGET VIGTIG FOR DE HØREHÆMMEDE IBLANDT OS.
Vi er på live om 90 sekunder.
Der var bare så meget at tænke på,
og alle tankerne fløj rundt i mit hoved.
Og mediefolkene gav mig feedback,
og der var makeup, og alle prikkede til mig.
Og jeg tænkte bare: "Nej, nej, nej, det er for meget.
Jeg må bare fokusere."
Så sagde jeg til mig selv:
"Jeg er døv.
Det er den, jeg er.
Jeg kan kun…
være mig selv."
Fire, tre, to, en.
Dr. Zinser…
…kommer der ikke et punkt, hvor du må sige,
at universitetet må kunne køre videre,
og kan det ikke det med mig, så må det blive en anden?
Jeg mener, at der lige nu
kommer stærke hentydninger til,
at jeg burde trække mig,
men jeg er ikke overbevist om, at det er enstemmigt.
Jeg har modtaget meget støtte…
Var Zinser god?
Hun var meget professionel.
Jeg føler, at jeg har King Jordans støtte.
Meget rolig.
Greg, lad mig spørge dig…
Er du villig til
at komme frem til en løsning, der gavner alle?
Lige nu vinder ingen.
Okay, Ted, øh…
Disse bemærkninger er rettet mod dr. Zinser,
for jeg bliver nødt til at kommentere på hendes udmeldinger.
Jeg vil bede dig om at svare lidt mere direkte
på mit spørgsmål, som er følgende:
Der har været så meget snak om dialog,
så ville du for eksempel i morgen…
Hvad med Greg?
Det var næsten som:
"Du taler om mig, og jeg er med i tv…"
Han var usikker.
…at sætte dig ned og finde en løsning?
Skoleåret er snart gået,
og mange folks liv bliver vel forstyrret af dette.
Kan man ikke snart få snakket ud om det her?
Jeg sad og tænkte: "Det her er virkelig skidt."
Måske var jeg bare bange.
Jeg er klar til at påtage mig det ansvar,
som jeg gik med til sidste søndag,
indtil bestyrelsen skulle beslutte sig for at bede om min fratrædelse…
Han tog bare imod.
…har jeg takket ja til tilbuddet om at blive rektor…
Han havde samme mentalitet som det fleste døve folk.
Ligesom min far.
"Sætter I mig ned i kælderen? Fint nok."
Han accepterede det bare.
Det er bare vane.
De er blevet undertrykt så længe,
og de har en fastgroet tro på,
at døve folk ikke kan udrette noget.
Gør, som der bliver sagt.
Bliv, hvor du er.
Hele livet får de indpisket, at de ikke kan.
Og derfor sidder ordene "kan ikke"…
fast i deres hoveder.
LAD MIG STILLE ET SPØRGSMÅL HER TIL SIDST.
Dr. Zinser,
jeg ved, du har forståelse for det, da du er en empatisk person.
Har du så megen forståelse,
at du endda ville sige:
"Hvis det er så vigtigt
for så mange, trækker jeg mig"?
Bestyrelsen har bemyndigelsen til at afgøre,
hvem der skal være den næste rektor. Det har jeg ikke.
De sidste 30 sekunder.
Tak, Ted. Jeg tror på,
at døve folk har fantastiske evner…
Så bevis det!
Må jeg… Må jeg lige tale ud?
Jeg tror… Jeg tror virkelig på,
at en døv person en dag…
Nej, den har vi hørt før. Jeg er træt af den udmelding.
"En dag" igen og igen. "En dag vil en døv…"
Vi må ud af det hamsterhjul.
Vi har hørt på det i 124 år.
Vi er ved at være trætte af den snak.
Og så begyndte han endelig at snakke.
Sådan lyder det altid.
Hver gang en ny rektor træder til, siger de: "En dag…"
Tidligere rektorer har altid sagt: "En dag…"
Hør her, vi må gå lidt over tiden.
Dr. Zinser skal have lov til at svare på det.
Tak, Ted. Jeg vil bare sige, at universitetet fortjener
at kunne køre videre med samme styrke,
- hvad end… - Undskyld.
Antyder du, at en døv person ikke kan holde det kørende?
Slet ikke.
Greg, jeg beklager, hvis min bemærkning fornærmede dig.
Hans tegnsprog blev mere følelsesladet.
Det viser, at de tidligere rektorer
har fejlet, hvis de ikke har kunne skabe døve ledere.
Han fandt sin stemme.
Der sidder 17 hørende folk i bestyrelsen.
Næsten ingen af dem kan tegnsprog.
Ingen af den ved noget om døve.
De mødes tre gange om året for at stemme, og så tager de hjem igen.
Jeg vil være så døv som muligt.
De ved intet om døvhed,
så dr. Zinser burde ikke lytte til bestyrelsen.
De burde lytte til vores krav og ønsker, for vi ved det.
Okay, folkens, vi må desværre
stoppe her.
Det var alt for i aften. Jeg er Ted…
TORSDAG
DYT FOR DØV REKTOR NU
De studerende styrkes, mens bilhorn, de ikke kan høre,
dytter løs for deres sag.
MAGT TIL DE DØVE. LAD AMERIKA SE/HØRE OS
Folk vinkede ud af bilruderne.
DYT
Det var… Åh, beklager.
Beklager.
Det er noget hørehalløj.
Jeg åbnede avisen. På forsiden stod der:
NATIONALE GRUPPER GÅR MED I PROTEST
Jeg fik gåsehud.
De studerendes demonstration
på landets eneste liberal arts college for døve
får national opmærksomhed i aften.
Jeg bakker de studerende op.
Det er vigtigt.
Jeg synes, det er en god idé.
Det eksploderede, og det var stærkt.
Flere opkald fra hele landet
med både støtte og penge.
Økonomisk støtte kan sendes
til National Association of the Deaf, markeret "Døv rektor nu-kampagnen."
De studerende påstår at have
samlet over $27.000 ind til deres sag.
Vi bliver stærkere,
og vores gruppe bliver større og større.
Folk blev ved med at bede mig om interviews.
Greg "Hlebok."
Greg Hlibok.
Han er Greg "Hillbok."
Nogen rakte mig en mikrofon,
og jeg sagde: "Åh, den får jeg ikke brug for. Ellers tak."
Mener du ikke, de tænker
på universitetets bedste?
Nej.
Vi hører,
der kommer busser med folk fra hele landet
for at deltage i demonstrationen.
Vi får ikke kun meldinger
fra hele landet, men hele verden.
Sverige, Tyskland, Afrika.
Vi fik en fax fra Kina.
Jeg forstod ikke kinesisk,
men der var et billede af en jublende person.
Vores borgerrettighedsbevægelse starter her.
Når I kalder jer selv
for undertrykte, hvad mener I så med det?
Taler hvide folk for sorte folk på universitetet?
En masse afroamerikanere
heppede på os.
De forstod det.
…FUNGERE I EN HØRENDE VERDEN!
I mange år har døve været en ret passiv minoritet.
I denne uge har de været ret krævende.
Hørende folk fortæller os, hvad de kan gøre for os.
De har det med at sige: "Vi hjælper dig."
Men det, vi beder om…
- Er at være jer selv? - Ja.
Vi er skuffede
over bestyrelsens handling. Gallaudets studerende har ret.
Tiden er inde til, at bestyrelsen står ved deres fejltagelse.
Vi stopper ikke.
Vi vil kæmpe videre.
Før var vi i mørket…
så nu kunne verden se os.
Vi bliver stærkere og stærkere,
og vi er meget stærke nu.
Indtil da havde jeg troet, at det bare var en studenterdemonstration.
Og det tog mig lidt tid
at forstå, at det ikke bare var en demonstration.
Det er en revolution.
Og jeg tænkte:
"Hvad har jeg gjort?
Jeg er dekan nu…
…men jeg er døv for evigt."
I går
anerkendte jeg bestyrelsens autoritet
til at udnævne rektoren på Gallaudet University.
Men min personlige reaktion til bestyrelsens beslutning
var og er vrede.
Jeg må nu offentligt vise min støtte
til de synspunkter, som Gallaudets fællesskab udtrykker.
Så sagde King: "Jeg begik en fejl."
Og vi tænkte: "Åh, åh."
Vi siger ofte, at den bedste lærer
er god til at lære.
Gallaudet University har lært meget af sine studerende.
De er blevet vores lærere.
Alle døve folk skylder Gallaudets studerende en stor tak
for at insistere på, at vores tid er inde.
Her på Gallaudet taler jeg nu
med en af lederne, Bridget Bourne.
Kan du fortælle om de studerendes reaktion
på dr. Jordans kovending?
Der gik et lys op for ham.
Som: "Nu forstår jeg det."
Han blev en bedre, ny døv person.
Han indså, at i stedet for: "Åh, jeg tabte…"
Nej.
Det er okay at være døv.
I går stod du med rektor Zinser.
I aften, hvis de ser med,
hvad er så din besked til dem?
Jeg vil bede dr. Zinser om at granske sit hjerte.
At se på, hvad der sker rundt om i landet
og tænke grundigt over,
hvad dette betyder for døve folk.
ER GREG DER GA
Jeg ankom på Gallaudet University
til en voksende krise.
Jeg vågnede…
I løbet af natten, mens alle sov,
havde der være en pressekonference.
Stillingens symbol er så vigtigt,
at vi må tænke på det større billede.
Derfor har jeg konkluderet,
at den bedste måde at genskabe ro og orden på
er for mig at træde tilbage.
Hold da op, hun trak sig!
Og alle sagde: "TTY. Det er til dig."
Så jeg måtte krydse universitetsområdet.
SØNDAG
Og da jeg satte mig ind i bilen, gav de den fuld gas.
Jeg nåede ikke engang at lukke døren.
TTY-maskinen står i en glasbås.
Som et lille akvarium, og alle stirrer på mig.
GREG HER GA
Jeg stod lige ved siden af Greg.
Det var mig, Tim, Bridgetta. Os fire.
Vi stod meget tæt.
Og den sagde: "Hvem er dine søskende?"
For at verificere, at det virkelig var mig.
…Jane Bassett Spilman.
Hun har noget at sige til jer.
Mrs. Spilman?
Godaften.
Der har været, som vi alle har indset denne uge,
en stor misforståelse
af kompleksiteten i de problemer, vi stod over for.
For mange er jeg blevet en hindring
for universitetets fremtid.
JEG VIL INFORMERE JER OM…
Og fordi jeg går meget op i Gallaudets fremtid,
fjerner jeg den hindring.
Jeg har indleveret min opsigelse.
SPILMAN HAR TRUKKET SIG
Båsen rystede bare.
Der begyndte at komme tilfældige bogstaver på TTY-maskinen.
Bestyrelsen skulle ikke
bare udpege en rektor,
men hjælpe med at opfylde en drøm.
At gøre en døv person
til rektor
for den bedste uddannelsesinstitution
for døve og hørehæmmede
i hele verden.
I KING ER REKTOR
De studerende og deres ledere:
Tim,
Bridgetta,
Greg,
Jerry.
I har fundet et fællesskab,
opbygget styrke og handlekraft,
udvist mod
og fundet magten
til at påvirke jeres egen fremtid.
Studerende på Gallaudet
jubler over det, de kalder starten på en ny æra.
Der vil ikke være repressalier
for deres protester,
og bestyrelsen skal nu bestå af et flertal af døve.
King! King! King!
Denne uge kan vi med sandhed sige,
at vi sammen og forenet
har overvundet vores egen modvilje og kæmpet for vores rettigheder.
Deaf Power!
Hvordan jeg har det?
Helt fantastisk.
Jeg kan ikke forklare det.
Jeg følte mig så stolt.
Jeg havde aldrig været så stolt over
at være døv.
Vi er en!
Vi glemte
alt det, der var sket mellem os den uge.
Vi hører hele tiden: "I kan ikke, I kan ikke."
Men vi sagde: "Ikke denne gang.
Døve kan godt."
Jeg så mig omkring og tænkte,
at være døv i en hørende verden forhindrer dig ikke i noget.
Du vil huske dette for evigt!
Jeg talte med min bedstefar.
Han sagde: "Du havde ret."
Det gik lige i hjertet.
At se min bedstefar sige det til mig.
Jeg må have gjort noget rigtigt.
Verden ser os som nul og niks!
Er vi nul og niks?
Nej!
- Er vi nul og niks? - Nej!
Vi vil blive hørt!
SEJREN PÅ GALLAUDET VAR EN DEL AF EN STØRRE BEVÆGELSE
FOR RETTIGHEDER FOR FOLK MED FUNKTIONSNEDSÆTTELSE
TO ÅR SENERE STEMTE KONGRESSEN
"AMERICANS WITH DISABILITIES ACT" IGENNEM
I. KING JORDAN SAD SOM REKTOR FOR GALLAUDET I 18 ÅR,
OG MAN HAR HAFT EN DØV REKTOR PÅ STEDET LIGE SIDEN
Oversat af: Stephan Gru