Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Пані…
Пані Моніко. Вітаю.
Вони там.
Ще раз від свого імені й усього викладацького колективу…
-Даруйте. -Дякую.
…вітаю вас усіх.
Перепрошую.
Іди.
Вибачте.
Я сказав купити більший букет.
Пані Зофіє…
Тобі й галявини було б замало.
Ось вона!
Маєчко!
Майко.
Пан Мілош.
-Ось. Вітаю. -Дякую.
Пані Мая.
Має!
-Дякую. -Вітаю.
Пані Мая здобула найвищий бал!
Так! Моя донька!
Моя кров!
Розпочнеш новий етап, донечко.
-Власне, я хотіла вам сказати… -Знаю. Ти для мене теж найважливіша.
Це надзвичайно очевидно. Не треба нічого казати.
-Я люблю тебе. -Добре.
-Добре. Тільки я не про це казала. -Майко, але ти ботанка.
Дідько.
Дякую.
Я вам віддам. Потім.
Не треба.
Мілош Руґвіро.
Мирослав Рошковський.
Вибачте, ви застали мене зненацька. У вас дуже гарна польська.
Дякую.
У вас теж.
Я хочу заміж. Сьогодні розповім татові.
Нащо так поспішати?
Не можете трохи зачекати?
Рік або два.
Тато познайомиться з твоїм нареченим. Може, навіть полюбить його.
Жартуєш?
Усі мої колишні досі заїкаються через нього.
Ну ось.
То не роби так тому, кого любиш.
Тату, нам треба поговорити.
Має.
-Я виходжу заміж. -Через мій труп. Ходімо.
А я казала.
СМЕРТЬ ПЕРЕД ВЕСІЛЛЯМ
МОЛОКОЗАВОД «МАЛЕ ДОБРЕ»
Боже!
Що сталося?
Що це таке? Почав вихідні у четвер, так?
Чого ти так галасуєш?
Ти теж учора святкував уродини керівника Шишко.
Але я пішов о нормальній годині. О котрій ви закінчили?
Після останнього раунду. Відмовляти ж негарно.
-Скільки було тих останніх раундів? -Після 6-го перестав рахувати.
Боже, я такий дурень.
Дурень і останній п'янюга.
Знаєш що? Це жалюгідно.
Ти б не вижив тут і три дні без мене.
Ганьба.
Менш ніж за місяць
ми закрили 27 маленьких
нерентабельних молокозаводів.
Замість них відкриємо три великі молокозаводи,
які видаватимуть до мільйона літрів молока на день.
Браво!
Але це після моєї щорічної відпустки, звісно ж.
Що таке?
-Хтось може це виправити? -Є ще один молокозавод.
Що? Де?
Найменший. Тому ми його пропустили.
МОЛОКОЗАВОД «МАЛЕ ДОБРЕ» ПРАЦЮЄ — ЗАКРИТИ
Це якийсь абсурд.
У тебе на все мають бути люди.
Хочеш, щоб щось було зроблене добре, зроби це сам.
Якщо тільки ти не гендиректор.
-Я і є гендиректор. -То можеш усе.
Він і так по дорозі.
Швидко його закрию, і до вечора будемо на човні.
-Яхті. -На яхті.
-Покажи, що там маєш. -Ні, ти покажи.
Молокозавод «Мале добре». Слухаю.
Це гендиректор Рильський. Керівництво покличте.
Алло! Кажіть голосніше.
Це гендир… Ану тихо!
Ви мені погрожуєте?
Алло?
Шишко є?
-Не бачила його відучора. -Дивно.
Він завжди десь є.
Я дзвонив йому вранці. Він не відповів.
-Добре. -Міреку.
-Га? -Ще щось?
Що?
-Нічого. -Добре.
-Ходи сюди, п'янице. -Іду. Добрий день.
Ну, не знаю.
Мамо, бажаю тобі всього найкращого
в перлову річницю весілля.
Треба медаль за те, що терпиш тата
вже 30 років.
Було не так важко. Твій тато не такий вже й поганий.
Він просто…
Забув?
Знову?
Завод для нього — цілий світ.
Мамо, ти маєш бути його цілим світом.
Секунду.
«Мале Добре».
Вітаю. Покличте когось компетентного.
Знову ви?
Можете покликати когось компетентного?
Стоп.
Спершу навчіться манерам, а тоді дзвоніть людям.
Я нічого не кажу, але якби ти спитав, гадаю, тебе ігнорять, пане гендиректоре.
Ой йой.
Маю завершити.
Мені тут якийсь неприємний чоловік розриває телефон. Бувай.
«Мале добре».
Це гендиректор Рильський.
Гендиректор?
Секретарка в декреті.
А це бухгалтерія, пане. Щиро прошу вибачення.
Буде нагода зробити це особисто. Я до вас їду.
Але навіщо? І чому одразу особисто?
Карол!
-Шефе? -Бачила керівника Шишка?
Учора бачила.
Казав, замкне двері, а вранці були відчинені.
Подзвоню ще раз.
Іди.
Чому я?
Хтось має, і випало тобі.
-Краще не буду. -Бо що?
Бо я сьогодні боюся молока і висоти.
-Добре! Я сама. -Дуже тобі дякую.
Не соромно? Яйця жінки більші за твої.
-Як диявол не може піти, шле жінку. -Так. Молодець!
Люди!
У нас біда.
-Так. Велика, Реню! -Гендиректор до нас їде.
Де Шишко?
Ну, я пішов.
Іди. Але не забувай, хто ти.
Я гендиректор.
Хто?
Гендиректор.
Пам'ятай, ні слова про сам-знаєш-кого.
Конфіденційність — моє друге ім'я.
Добрий день.
Пане гендиректоре,
від себе і…
Так. Пропустимо формальності. Де керівник заводу?
Відійшов.
-Тобто вийшов. -Коли він повернеться?
-Пане гендиректоре. -Так?
Одного дня ми всі зустрінемося на Страшному суді.
Що?
-Добрий день. -Добрий.
Де керівник заводу?
-Мирослав Рошковський, бригадир. Приємно. -Теж. А де Шишко?
Поїхав.
Куди?
-На дачу? -Де трава зеленіша.
Старший інспектор Томаш Гаврон. Де покійний?
А конфіденційність?
У вас є труп у шафі?
У холодильній камері.
Ну все, Реню. Не плач. Повертайся в офіс. Іди.
-Він був мого віку. -Іди.
ХОЛОДИЛЬНА КАМЕРА
Ну ви й у лайні.
Чорт, оце круто.
Тихо, я знімаю.
-Сунься. -Ай!
Не може бути!
Ого! Буде мільйон лайків.
Добрий день.
Я їм, коли нервуюсь.
Добрий день.
-Сідайте, пані. -Дякую.
Гарний хліб.
Смачний. Це з нашої місцевої пекарні.
Хрустка скоринка, без підсилювачів смаку.
І наш сир.
Лише шматочок.
Із ввічливості.
О боже!
У мене три роки в роті хліба не було.
Покарання?
Не зовсім.
Дієта.
Зараз весь тиждень тримаюсь, нюхаючи бульйонний кубик.
Йой.
Моніка.
Іка.
Регіна. Рада знайомству.
Хоча обставини могли бути краще.
Наш керівник дуба дав.
-Мій чоловік забув про нашу річницю. -Боже!
А донька хоче заміж.
Але цьому треба радіти!
Або це початок катастрофи.
Але який гарний.
Не їдьте ось так. Треба поговорити.
-Нема про що. -То ви так кажете!
Завод треба закрити. Він нерентабельний.
-Обладнання старе. -Ви недостатньо інвестували.
Ви бачили чорний дим з димаря?
А вуглецевий слід?
А про жіночий гнів чули?
Слухайте, у вас навіть немає керівника.
Тимчасово.
Тут багато кмітливих жінок, які дають раду.
-Може, яка знайдеться? -Добре. А якщо серйозно…
Я готовий
прийняти цю роль.
-Чому ти? -Бо я чоловік. Хоч би тому.
-Неважливо хто. Я не повернуся в Сілезію. -Не драматизуймо. Це просто бізнес.
-Цей бізнес для нас — ціле життя. -Це ціна прогресу.
Корови якось живуть без нього.
Сотні років вони кажуть «му»,
жеруть траву, мають чотири шлунки,
дають молоко, залишають кізяки.
Тільки ви у Варшаві думаєте, що корова видає соєве чи рисове молоко.
Чи вівсяне.
-То що буде? -Зносимо його.
Любий! Пам'ятаєш наше весілля?
Вибачте, любий. Ніякого зносу не буде.
Ще й як буде. Процес пішов.
Так. Буде весілля. Майка виходить заміж.
Нашу доньку теж звуть Майка.
Вона про нашу доньку.
Наша донька? Шлюб?
-Ні. Я не давав згоди ні на який шлюб. -Я теж.
І ніякого зносу не буде.
Ти гендиректор чи ні?
Якщо дружина хоче весілля, буде весілля!
Так люблю планувати весілля, але він не розуміє.
Добре.
Яка краса.
Продовжуй рости.
Зайнято.
Пане Рошковський.
Спробуємо так. Ви не хочете, щоб я закрив молокозавод.
-Я хочу, щоб дружина зі мною спала. -Я нікому під ковдру не заглядаю.
Спокійно. Нам обом це вигідно.
-Видаси свою доньку… -Через мій труп.
А моя дружина організує це весілля.
Будь ласка, не торкайтеся цього.
Дозвольте нагадати, що ми не ваша приватна ферма.
Ви звільнили нас і закрили завод.
На три тижні.
Після весілля представите мені план реструктуризації
і кандидата на посаду керівника.
Пам'ятай! Не буде весілля — не буде молока!
Це Мая. Залиште повідомлення.
Привіт, доню.
Я все обдумав.
Якщо хочеш заміж,
то видамо тебе.
Бувай.
Ну що?
Без мене ви б тут за три дні з голоду здохли.
Усі!
…наш брат, батько, керівник і відданий батьківщині Шишко…
Регіно!
…приходить неочікувано
чи підкрадається
вночі, як злодій у вікно?
Неочікувано.
Так. Неочікувано.
Я зробила тобі простий вузол, а не Віндзор.
-Добре. -Сідай!
Іду. Будь ласка.
Є кандидат на посаду керівника?
Що?
Гадаєш, жінка могла б бути керівником?
Ти з глузду з'їхала, Регіно? Щоб баби нами керували? Не сміши!
-Чекай. -Що?
-Ти хочеш мені щось сказати? -Я?
-Ну. -Ні.
Намагаєтеся сказати, що я не підходжу на посаду керівника?
Зовсім ні, Міреку. Ну хто, як не ти?
Припини.
Я ніколи не піду проти тебе. Як ти міг таке подумати?
Я так не думав.
Жінки…
Залиште чоловічі справи чоловікам.
Боже! Що ти робиш?
-Вибач. -Геть здуріла?
-Дай. -Чоловіки 50 років керують молокозаводом.
Ми — народ, який любить традиції.
Авжеж.
Маю придумати геніальний план. Розблокувати. Знаю, що можу.
Напів-Віндзор буде краще.
А може, Гордіїв? Облиш.
-Мірек. -Я маю щось придумати.
Придумаєш.
Ходімо.
Життя нашого брата Анджея Шишко…
Дядьку, можу порознюхувати й знайти бруд на гендиректора.
…закінчилося передчасно.
Шантажувати його старими штрафами?
Він жив, як хотів.
-І пішов на своїх умовах, бо… -Ні.
Бо не інакше.
Ганебні фетиші й інші непристойності.
А зараз наш брат Мірек скаже кілька слів про покійного.
Ми не такі. Як виграємо, то виграємо.
По-чесному.
Трясця.
Слухайте.
Ми всі знали Анджея. Ми знаємо, яким він був.
Ми його любили.
Він був порядною людиною і…
Гаразд. Кого я обманюю?
Він був жартівником.
Іноді був злим.
Правда?
Як казали стародавні поляки:
«Любив випити».
Ну?
Але він любив наш молокозавод, як ніхто інший.
І я обіцяю тобі, Анджею,
і я це зроблю… Ми зробимо що завгодно,
щоб не втратити молокозавод. З Божою поміччю.
Шишко був моїм ровесником.
Кропило.
То що плануєш?
Ми маємо синхронізувати наші завдання, бо в нас обмаль часу.
П'ятниця відпадає.
Весілля в п'ятницю — усе життя коту під хвіст.
Ми з Міреком одружилися саме в п'ятницю.
Бувають і винятки.
Зосередьмося на цьому весіллі. Маї подобається моє бачення?
Чи Маї подобається бачення? Та дуже подобається. А як яхта?
Фантастична!
Особливо, коли є морська хвороба.
Можна з нею поговорити?
З ким?
Ну та з Маєю.
З Маєю?
З Маєю.
З моєю донькою Маєю?
Регіно.
Дай їй телефон.
Не можу.
Вона пішла ногами…
Ногами?
На гриби.
На гриби? У липні?
Ну, ранньо-пізній такий сезон.
То дай телефон
батьку нареченої.
Батьку нареченої?
Дати?
Він пішов робити сальто.
Він…
Він бігає з нею.
Хоч би серцевого нападу не дістав.
Так. Сподіваюся, не дістане.
Принаймні вони помирилися. Чудово.
Гаразд. Максимум два тижні.
Маю йти.
Дякую. До побачення.
Більше ніколи мені так не допомагай.
На гриби? У липні?
Як планування весілля? Задоволена?
Дуже. Усе чудово.
Але, коханий,
може, знайдеш іншого партнера для тенісу?
Але ніхто так гарно, як ти, не грає.
Знаю, але в мене стільки роботи.
Я тебе за це нагороджу.
Дочка твоя навіть у такий день запізнюється.
-Вона їде на поїзді, а не авто. -Неважливо. Ти її добре виховала.
Агов, ти.
-Це той рудий? -Він не рудий.
-То ти знаєш, хто це. -Ні.
Ставлю все.
Будуть потім руді онуки.
Трієчка.
Знову виграв.
Бо покер — чоловіча гра.
Я б змирився з тим рудим хлопом.
Було б гірше, якщо це хтось із її викладачів.
То це викладач, так?
-І вона стидалася його представити? -Ні.
Ти не хотів.
Чудовий буде зять.
Якийсь двічі розлучений халамидник і невдаха.
Може, зустрінемо їх на вокзалі, щоб не брали таксі?
Я їм організував перевезення їхньої мрії. Не хвилюйся.
Що в тебе було?
Стрейт?
-Я? -Так.
Не зауважила.
Ти виграла.
Їдуть.
Двоє.
-Дай. -Надіюсь, не сказав надіти йому наручники.
Я про це думав.
Моя донечка.
ПОЛІЦІЯ
Маюню.
Привіт!
Регінко, ані слова про молокозавод, ясно?
Ані слова.
Привіт!
Що це?..
Як зіпсувати вечірку? Прийти незапрошеним. Нащо їм цей колега?
Привіт.
-Маєчко. -Привіт.
-А де руденький?
-Радий вас знову бачити. Привіт. -Привіт.
-Це… -Знаю.
Друг, якого я зустрів у коридорі універу.
Так. Мій наречений, Мілош.
Не стіймо під дощем.
Ходімо додому, діти. Ходімо.
Кого ти привіз?
Іди!
Міг би бути викладач.
Гарні фото.
-З інтернету? -З лісу.
-Я подумала приготувати… -Козла, але його вбили леви.
-Може, музику включимо? -Ніякої музики.
-Може, твоїх пташок? -Ніяких пташок.
Дякую.
Сподіваюся, ви любите кус-кус.
Звісно, не картоплю ж, так?
Я люблю картоплю. У моєї бабусі її було багато.
В Африці?
Під Свебодзіном.
Ну?
А молитва перед їдою?
Відколи це ми молимося перед їдою?
Від завжди.
Бо ми традиційна польська католицька родина.
Може, припиниш?
Нічого не станеться, якщо поїмо без молитви.
-Кому компоту? -Мені, будь ласка.
Мабуть, пишаєтеся своєю донькою.
Сумуватимете за нею, як поїде.
Моя донька нікуди не поїде. Точно не в Африку.
Не має щеплень.
-Яких щеплень? -Від вірусів.
До Нідерландів не треба.
Це інше.
До Нідерландів?
До Нідерландів? Нащо?
Мая досліджуватиме гриби, які очищають світ від пластику.
Уже ні.
Я не погодилась на ту роботу.
Як це? Це дослідження було твоєю мрією.
І зараз є.
-Не конче робити це в Нідерландах. -А де?
Тут.
Тут? У цій дірі?
-Міреку. -Це не діра.
Чому мені не сказала?
Ми зовсім забули. У нас є для вас подарунок.
Тобто у Мілоша є. Він від Мілоша.
Він у валізі? Я принесу.
Гарно.
Тато Мілоша привіз її із собою, як приїхав у Польщу на навчання.
Можемо поговорити?
Ой, майже забула.
У тата теж для вас сюрприз.
Який сюрприз?
А що це таке?
Гарні прикраси для вашого весілля.
Це гарно. А не якась чорнота.
У нас є детальний план вашого весілля.
Через 14 днів. Он.
Так. Усе там.
-Буде дуже гарно. -Ми одружимося за два тижні?
Саме так. Навіщо чекати? Ти знаєш, яке життя.
А як тебе машина зіб'є, що тоді? Хіба що ти передумав.
Злякався?
-Ні, але… -Ми не одружимося за два тижні.
Чому б і ні, донечко?
Не кажи, що не так собі це уявляла.
Організація весілля — це вам не раз плюнути.
Але в тебе є батько. Батько, без якого ти за три дні з голоду померла б.
-Ну правда ж. -Коханий, припини. Міреку.
-Добре. -Буде альтанка з троянд.
Маленькі кліточки, килим із квітів,
півтораметровий торт від тітки Данки на самих вершках.
Так! Випустимо ще ті небесні ліхтарики, які аж до Китаю долітають, розумієш?
Отець Януш зарахував вам дошлюбний онлайн-курс.
Уже все зараховано. І за сповідь не хвилюйтесь.
А ти, мій друже, бонусом отримав конфірмацію.
Я її маю.
Потім зможеш це обміняти на поховання на священній землі.
Міреку.
-То що? Так? -Ні!
Майко, чекай.
-Він це навмисно. -Коли ти вирішила?
Ти його чув?
-За три дні померла б з голоду. -Коли ти вирішила не їхати?
Я не знаю. Місяць тому.
-Місяць? -Ось чому він погодився на весілля.
Бо все хоче сам вирішувати.
Як і ти, так?
Ні. Ми ще можемо це обговорити.
Що саме? Що я знайшов роботу в Нідерландах?
-Роботу можна знайти будь-де. -Чи що ми не одружимося?
Ми одружуємося, але…
Але що?
Але ж не так.
Постелила в кімнаті для гостей?
-Що? -Постелила в кімнаті для гостей?
Вони не житимуть у гріху, поки я тут. Окремі спальні до весілля.
Якщо весілля буде. Не треба їх змушувати.
Хто їх змушує? Я? Вона сама захотіла заміж.
-Так, але… -Вона виграла.
А нерви заспокояться. Усе владнається.
Уже все гаразд.
Що це за «без мене за три дні з голоду померла б»?
Це правда. Ви всі без мене за три дні помрете з голоду.
Добре. Дякую.
Тато хоче тобі найкращого.
Як завжди.
І виходить так, як завжди.
Може, ти б йому піддалася, а я — ні.
-Ти не уявляєш, наскільки ви схожі. -Неправда.
Неправда. Ми зовсім різні.
Люба, зрозумій.
Твій батько сподівався, що після випуску поїдеш за кордон
і зробиш наукову кар'єру. Що в тому поганого?
Це татові мрії. А в мене є свої.
Я не втілюватиму його мрії.
Мамо, я знаю, що всі їдуть за кордон. Усі мої друзі виїжджають.
Але я не хочу того, чого всі хочуть.
Я хочу залишитися тут.
Забери валізу з ліжка.
Зараз. Тільки речі розпакую.
Не знаємо, хто його батьки й чим вони займаються, чим він займається — нічого.
-То спитай його. -Ага, так.
Не дозволив Майці їхати за кордон.
О ні, коханий. Це її рішення.
Її рішення? Я тебе прошу. Пускає пил в очі.
-Він завойовує її. Малими кроками. -Іди спати.
Послухай собі знову. Не знаю, заспокойся.
Регіно, прошу. Ти нічого не розумієш.
Це початок.
Ти знаєш, як вони…
Хто «вони»?
Ну…
Чоловіки. Знаєш, як вони ставляться до жінок?
А, так, то я знаю.
-Мая його кохає. -Кохає його, так.
Кохає його.
Він
запудрив їй мізки.
Я знаю.
Він зачарував її. Він, ти знаєш…
І я знаю чим.
-Міреку. -Ну так.
Добре.
Так! Ха!
Ти хоч думала, якою мовою розмовлятимеш з онуками?
Регіно, я в тобі розчарований.
І у твоїй доньці теж. Ви обидві вдарили мене ножем у спину.
Тоді маєш бути щасливим, що весілля не буде.
Не буде? Забери це назад! Має бути. Чого б йому не бути?
Після того, як ти прийняв хлопця?
Міреку. Буде диво, якщо він не втече вночі.
Куди ти зібралась?
Не спатиму з расистом.
-Я не расист. -Расист.
-Я? Я не расист. -Так, расист.
І гном. І старий пердун.
Тільки не старий, ясно? Не старий.
Я не расист. Я дружу із сілезцем.
А ти куди?
-У туалет. -Він у підвалі. Іди туди.
А цей для жінок.
Іди.
Не соромся. У підвал.
Я почекаю на випадок, як заблукаєш на зворотному шляху.
-Давай. -Забери це!
Що?
Ніякої випивки в командному пункті.
Панове, я зібрав вас тут, бо доля наших родин
і наше місто в наших руках.
Власне, у моїх. Але потрібна ваша допомога.
Спокійно. Можеш на нас розраховувати. Це через іноземця?
Томек мені розповів. Мої співчуття.
З приводу чого?
Я думав, він рудий, а він такий трохи…
-Засмаглий. -Спалений до червоного дерева.
Замовкни, Ґайдо. Нагадати, як ти сюди потрапив?
Ти сам був як син шахтаря.
Треба це прояснити.
Мілош — поляк.
Ясно. Поляк.
-І, певно, плаче, коли грає гімн. -Або коли біло-червоні орли забивають.
Дамо йому офіційний комплект.
Такий із гусарськими крилами. Було б добре. Він би вивчив історію.
Хтось просив ваших дурних ідіотських коментарів?
-Так, ти. -Ні, я просив допомогти.
Нічого ви йому не купуватимете.
Прошу його не лякати. Принаймні до весілля.
-Лякати? -Так.
Це не якась глухомань. Ми поважаємо інакодумців.
У нас є Кароліна.
-І веселковий прапор. -У шухляді.
Не пасує до декору. Але я серйозно щодо Кароліни.
-Хтось їй щось погане казав? -Ніколи.
Може, раз. Але ненавмисно.
Гаразд, панове.
Відсьогодні ми добрі, корисні
й толерантні, ясно?
Що «ха-ха»?
Принаймні на два тижні.
А ти…
Пошукай щось на Рильського.
Але як, дядьку? Зараз? З нізвідки?
Так. Перевір…
Перевір його. Нам потрібен план Б.
Це правда, що про них кажуть?
Що?
Ну, знаєш, що…
Що моляться язичницьким маскам?
Мені так шкода, що ми не змогли прилетіти. Розкажи про батьків Маї.
-Як тебе зустріли? -Дуже добре.
Добре. Що вони сказали про весілля тут, у Франції?
-Вони в захваті, просто… -Чудово. Скажи, які вони?
Ну, знаєш, це така традиційна польська родина.
Припини. Дай…
Ти знаєш, що твої істерики дитячі?
-Ви не йдете на роботу? -Ні.
У нас із татом вихідний.
Через ваш приїзд.
Певно, не слід було хвилюватися.
Круасани спечені, усе готово, а твій майбутній чоловік ще спить.
Птахи не чекатимуть.
-Добрий день. -Добрий.
-Які птахи? -Дикі.
Дикі птахи. Що думаєш про полювання?
-Тату… -Із задоволенням, але…
-Так. У нас є плани. -А сніданок?
Їжте без нас. Нині займетеся жіночими справами.
Одяг і таке інше.
Або той книжковий клуб. Запиши Маю, зводи її туди.
-Але тато… -Так. А ми підемо на полювання.
Візьмемо списи й мачете і пробиратимемось крізь савану.
Щось там уполюємо й вирвемо зубами його серце.
-Міреку. -Так.
А потім з повними ротами крові заспіваємо молитву богині Калі.
Треба зробити з тебе чоловіка,
бо ти як сумна баба під дощем на автобусній зупинці в Осинах.
До побачення.
-Розслабся, він не на війну їде. -Так.
З тобою ніколи не знаєш.
Зчеплення.
Запускай двигун.
Газу.
Уперед, чорний янголе!
Це погано закінчиться.
Ну, не застрелить же він його.
Не до весілля.
Гадаю, у тебе небагато досвіду з жінками, які…
-Білі? -Не вкладай мені слів у рот.
Я загалом казав.
-Трохи є. -Трохи, то скільки?
-Не знаю. Кілька. -Кілька?
Так і знав. Кажи швидко, скільки в тебе було дружин?
-Було кілька, але… -Тихо!
Гаразд.
-Продовжуй. -Нічого серйозного. Мая особлива.
І вперта. Ти переконаєш її вийти заміж.
-Папірець тепер не важливий. -Мені важливий.
Ще далеко?
Стільки, скільки треба.
Переконаєш її, а я, може, переконаю себе, що ти мені подобаєшся.
Зрозумів?
Добре.
-Цить. -Я мовчу.
Ісус, Марія та Йосип!
Ти збожеволів, отче?
Ну.
Або буде весілля, або…
Поминальний обряд?
Ніколи не знаєш, коли Господь
покличе тебе до себе.
Господи!
Що?
-Скажеш, що ми тут робимо? -Зараз.
-Маєчко! -Привіт, тітко.
-Привіт. -Привіт, Маженко.
Я вже все чула.
Змарніла ти в тому великому світі.
Не хвилюйся, відгодуємо. Удома то вдома, так?
Рада, що ти подзвонила.
-Можемо одразу підписати контракт. -Дитино, прибери це.
Тут слово важить більше, ніж папірець.
Усе містечко вам удячне.
Маженко.
Заходьте. Усе готово.
-Що? -Що «що»? Іди.
А ось і підземелля. Уважайте.
Господи боже.
Донечко, ти певна?
Зимно, темно і дуже сиро.
Так. Ідеально.
Завтра принесу зразки грибів, які привезла.
Вони мають поладнати з тими, що тут є.
Ми намагалися їх позбутися, але марно.
Їх було вдвічі більше.
Хоробрі малюки.
Малюки? У них були отакі шапки. Росли всюди.
Тут був архів.
Бери, якщо тобі подобається. І так пустий стоїть.
Вона не знає?
Я маю щось знати?
Ні, нічого. Зовсім ні.
Я про нареченого питала.
Як там? Сподобався татові?
Одразу полюбив як рідного сина.
-Усі сьогодні вихідні? -Що?
-Ні, зараз вихідні. -Зараз середина тижня.
Так, Ґайдо. Середина тижня. Перерва скінчилася. Іди працюй.
Ходімо вже. Через твій тур підземеллями
запізнимося до Ізи.
Ходімо.
Ізо!
Майко, я чула, ти привезла із собою красеня. Вітаю.
Спокійно. Я офіційно без пари й намірів це змінювати.
Як тоді, коли вкрала мого хлопця перед випускним?
Дівчатка.
Тоді бути самотньою не було модно.
Ходімо, зробимо селфі в моєму сирному шоурумі.
-Поки він ще існує. -Чому б йому не існувати?
А що продавати, як гендиректор знесе молокозавод?
Ти про що?
Ну. Купімо трохи сиру.
Вона що — не знає?
Чого я не знаю?
І ще сичужного сиру.
Ви скоро втратите роботу, а тато стільки витрачає на моє весілля?
Якось упораємося.
На відміну від решти міста.
Не можуть його так закрити. Слід боротися. Маєте керівника.
Уже ні.
Пішов Чумацьким шляхом.
Час найняти нового. Хтось іще може його врятувати.
Нам потрібен план. Маленькі молокозаводи зараз на висоті.
-Вони мусять дати вам час. -Тато вже цим займається.
Міг би хтось інший.
Хто інший?
-Треба йти. Кароліна чекає. -Я піду з вами.
А кіоск?
Скоро я там житиму. Ходімо.
Ізо, ходиш?
Кол.
Так само.
Я думала, ви серйозно книжки читаєте.
На флопі вісім, шість, п'ять з двома червами.
Люба.
Граємо в покер хоча б раз на тиждень. Твоя мама нас навчила.
Входжу за 5 000.
-Кол. -Я пас.
Кол.
-І терн. -Чек.
Я знала, що вона грала в універі, але припинила після весілля.
Офіційно.
І дозволяє твоєму татові виграти.
Кол.
-Пас. -Карти.
Дві пари з тузом!
-Браво! -Гарна гра.
-Чудово. -Молодець.
І чоловіки не знають, що ви граєте?
Усі панічно бояться жінок з більшими яйцями, ніж їхні.
Так. А мене всі кличуть старою дівою.
Може, мені варто відростити вуса і почати носити бабусині колготки?
Ось.
Іншим разом.
Шкода.
Місцеве зілля.
-Краще, ніж ліки від менопаузи. -Хтось лікується, а ми запобігаємо.
Треба захопити молокозавод.
А що? Ганка от.
Двоє дітей, дім на ній, чоловік ідіот. Не скаржиться.
Карола полагодить будь-яку машину. Блищить на конвеєрі.
Іза працює у другу зміну, як закриє кіоск.
Я пакую 300 сирів на годину.
Розумієш? Вручну. Із цими нігтями.
Але нами досі керують чоловіки.
Треба це змінити.
Так, тільки комусь доведеться
нас вести.
Нас не слухає. Може, тебе послухає.
-Добрий день. -Добрий день.
Маю до вас запитання.
Ви тут працювали, коли завод ще працював?
На конвеєрі.
До того скандалу.
Гендиректор Рильський…
не завжди був прозорим у бізнесі.
Не був, бо… Розкажіть мені про Рильського.
Гендиректора?
Та я нічого не знаю.
Головний офіс
використовував фальшиві аналізи молока.
Які фальшиві аналізи?
Звідки мені знати? Я працював на конвеєрі.
Мабуть, тут збудують спа. Приходив забудовник.
Тут? Посеред нічого?
Нічого?
Тут природний заповідник.
Люди з Варшави приїдуть і все зіпсують.
-Хто мав робити ці аналізи? -Звідки я знаю?
Я працював на конвеєрі.
Дівчата перебільшують.
Тато буває різким, але все на його плечах.
І за три дні без нього всі помремо з голоду.
Мамо. Новим керівником могла би бути жінка.
Цікаво хто.
Може, ти?
Ти здуріла?
-Що це за ідея така? -Чудова, на мій погляд.
Ніхто не підходить на цю посаду так, як тато.
Ніхто. Я можу лише підтримати його.
Як він підтримує тебе.
Нащо ти їх слухала?
-Це дуже погана ідея. -Чому?
Чому? Мамо, ти ідеальна для цієї роботи.
Ти заслуговуєш довіри, ти працьовита і щира.
До болю. Ходімо.
Добрий день.
Ви працювали на старому молокозаводі?
Що?
Можемо поговорити?
-Ми не хочемо проблем. -Та які проблеми, панове?
Випиймо пива й перепочиньмо.
Ходімо, маю холодне.
Авто й газонокосарка — компенсація? Чи щоб тримали язика за зубами?
Отже, моє весілля —
це ваша козирна карта? Так?
Ультиматум.
Лише так гендиректор не закриє завод.
Жодному з нас це не подобається.
Ти не мусиш цього робити.
Але зроблю.
Має.
Гаразд. Я поберуся.
Але за однієї умови.
-Претендуватимеш на керівника заводу. -Це виключено, дитино.
Я ніколи не піду проти свого чоловіка.
Ми одружені.
Сподіваюся, колись зрозумієш.
Сподіваюся, ніколи.
Як ти поясниш Мілошу, що знову за нього ухвалила рішення?
Це Мілош?
Я тобі писала. Горизонт чистий.
-Може, почекаємо. -Ні. Як пройшло полювання?
Супер.
Подумали, що я расист.
Расист? Ти?
Я припускав, що білий, священник, ліс і зброя —
жахливий погром чорних.
Зрештою твій батько і я підписали пакт про ненапад.
Що ти з ним зробив?
Я дмухнув прахом предків йому в обличчя.
Ти чула?
Він пішов?
Пішов.
Оскільки
ви підписали цей пакт,
чому б нам не побратися тут?
-Але ти казала… -Я передумала.
Яка різниця, де і коли ми одружимося?
Розслабся, Регіно. Це куниці.
Куниці гарцюють.
Треба купити кота.
Якогось.
У трубі вітер гуляє.
-Скільки цукру я беру? -Три. Я кинула три.
Три, але не мішаю. Ти розмішала. Навіть ковток зробити не можу.
Регіно, будь ласка. Скільки років ми вже разом?
Нічого про мене не знаєш.
Чому заглядаєш мені через плече? Нащо… підглядаєш?
Дівчино, ти все одно цього не зрозумієш.
Дай мені спокій.
Ходімо?
На зустріч у Кароліни.
Здуріла від цього книжкового клубу.
Треба попрацювати над декораціями. Деякі не підходять.
Якими саме?
-Для весілля. -Для весілля?
Але…
Весілля? Тут?
-Ми поберемося. -Справді?
Замість того, щоб іти в той клуб,
не хочеш провести час із майбутнім чоловіком?
Я впевнена, що мій майбутній чоловік хотів би провести час
зі своїм майбутнім тестем.
Правда, коханий?
Авжеж.
Ну то що? Ходімо?
Покажи Мілошу завод.
Можна?
На чорній землі ви теж їсте чужі канапки?
-Привести його сюди — розумна ідея? -Заспокойся, він на нашому боці.
Ні, не сюди. Спокійно.
Агов.
Це прес.
Для сиру.
Ми робити сир разом
і в овальну форму його. Розумієш?
А це чани.
Великі чани для молока.
А це біла вода від корів.
Радий знайомству, друже.
І я теж радий.
-Скільки в них літрів? -Три тисячі.
-Він вільно говорить польською. -І ти теж.
Де ж він навчився?
На курсі поштою.
-Боже… -Молодець, друже.
Так, панове. А що це таке?
Перерва у виробництві?
Ні, це не перерва. Це…
-Інвентаризація. -Складу.
Інвентаризація.
Добре. Можна роззирнутися тут?
Нічого не ламай і не чіпай.
Авжеж.
Він наче дружній.
А ти як думав? Що увірветься зі списом?
Ага.
-Добре. У когось є план? -Може, ми могли б…
Знаєш…
А в тебе є план?
У мене є пропозиція.
Можу подати заявку на грант від ЄС.
-Є різні програми… -Мій знайомий тим займається.
Ви думаєте як чоловіки.
Це ж добре, так?
Та ми не переможемо, якщо у нас такі ж плани.
Знаєте, чому нас закривають?
Бо ніхто про нас не знає. Можуть нас закрити, зрівняти із землею і що?
Ніхто не дізнається.
Інтернет — от сила. Треба виповзти з-під каменю
і показати себе світові.
І що ми покажемо?
-Ну… -Застарілу продуктову лінію?
Старовинну піч?
Чи… Не знаю.
Холодильник із термостатом, за яким цілодобово наглядаємо?
Є ідея.
І? Оце сила!
Та ну. На вугіллі?
-А на чому ще? -Ну а як?!
Польща побудована на чорному золоті. А ти щось знаєш про виробництво?
-Взагалі-то, так. -Ага, з курсу поштою.
Я маю диплом з логістики та виробництва.
-Ні, хвилинку. -Так. Хвилинку, панове.
Тут усе й купи не тримається.
-Що? -Це все імпровізовано.
Вам потрібна нова піч.
Нова піч? Цій 120 років. Неймовірна піч!
У тому й проблема, що їй 120 років. Більше таких не роблять.
Потрібна нова лінія, потрібні панелі.
Що? І масло вручну збиваєте?
Добре.
Покажете холодильну камеру?
Гадаєш, почує, що труп тут 15 хвилин лежав?
-Ти не чуєш, але він може. -Гаразд.
Не тримає температуру.
Тримає.
Просто треба слідкувати.
Вам потрібна нова система.
-Зосередьмося на печі. -Лише піч нічого не вирішить.
Слухайте, можна поставити дві-три шафи для дозрівання,
зробити тут ґрунтовний ремонт.
Думаю, для початку вистачило б 300–400 тисяч.
-Добре! -Жарт! Гарний.
Ти з глузду з'їхав?
Треба попрацювати, але це те що треба.
А твої гриби?
Одне не виключає іншого. Гриби та сир чудово поєднуються.
Так, це точно інстаграмний варіант.
Є ідеї, як продати це публіці?
Ні.
Але будуть.
Гаразд, дамо раду.
Треба лиш почати працювати.
Перш ніж почати працювати,
треба подбати про дещо інше.
Давай іще.
-Більше немає. -У тебе ще є.
Отже, ми в чорній дупі.
Не ображайся, друже. Це стара польська приказка.
Слухайте, я знаю виробника холодильного обладнання. Можу вибити знижку.
Десь 200 %?
Не стільки, але хіба головний офіс не допоможе?
Навіть не…
Може, кредит?
А вони тут чого?
Це що — якась демонстрація?
Демонстрація? Ні. Пропозиція.
-Ганко, хто з дітьми? -Тебе раптом діти цікавлять?
Ми хочемо врятувати наш завод і запропонувати наш план змін.
Кароло, ти здуріла. Це ти їх підмовила?
Ні.
Я.
Ти?
Моя власна донька?
Вставляєш тепер мені дрючки в колеса?
У нас є кандидат на позицію керівника заводу.
А якщо точніше, керівниці.
Керівни- що?
Регіно, що коїться?
У вас є своя пропозиція, так?
Ну а в нас є своя.
І ми маємо право її представити.
Хай переможе найкраща.
І хто ж ваш кандидат?
З часом дізнаєшся.
То ви оголошуєте нам війну?
Хочете війни? Тоді отримаєте.
Але поки що молокозавод наш.
Що це таке? Це ваш спосіб привернути увагу Мілоша?
Що?
-Ми мали виказати ініціативу. -І що?
Чорні грають у баскетбол.
Ти хоч питав його, чи він грає в баскетбол?
А нащо?
Це ж очевидно.
-Де? Давай! -Пас!
-Давай! -Сюди!
Стоп!
Добре!
Повернися!
Давай!
-Пас! -Назад.
Добре!
Так, гаразд.
Сильніше!
Ось так!
Молодець!
Який гол!
Дякую.
Здурів? Хочеш, щоб у мене був інфаркт?
Ну так, краще, щоб у мене був, так?
Кажи хто.
Припини.
Не Кароліна чи Ганка. Хто?
-Спи. -Зганьбите нас.
А мені доведеться все виправляти.
За три дні…
-Так. Без тебе помремо з голоду. -Так.
Регіно, відповідай на запитання. Хто це?
І ти, Бруте, проти мене.
Світ перевернувся.
Щоб власна дружина…
Куди ти йдеш?
Я не звик спати з ворогом!
Вони живуть разом, працюють разом. Не можуть якось домовитись?
Не можуть.
Ти не зрозумієш. Треба…
Що треба?
Може, якби ти розповів мені татів план, це б щось змінило.
-Тоді я буду стукачем. -Ні, не стукачем.
Ти будеш…
радником.
Ну.
Що вони задумали?
Майко, я тільки-но дійшов до того, що твій батько не хоче мене вбити.
А ти хочеш, щоб я все розповів?
І мови нема.
А може,
я могла б тебе якось переконати?
Добре. Ні, то ні.
І так наш план кращий за ваш.
От міцний шматок лайна.
Ні! Якщо трісне, ми в дупі.
Я не жартую.
Мій друг дав кілька варіантів шаф.
Дякую, але ні.
-Глянемо їх разом. Я можу допомогти. -Я зроблю це пізніше.
Так важко прийняти допомогу?
Ні, проблема в тому,
що я ненавиджу владних і оманливо милих людей.
-Розумію. Це так по-польськи, правда? -Що?
Якщо ти хам і грубіян — ти крутий. Махаєш кулаками — ти герой.
А коли ти милий і добрий, то що?
Або слабак, або ідіот, так? А хто хоче говорити з ідіотом?
Ще й чорним.
Добре, повісь цю морду.
Бери.
-Прошу. -Будьмо.
-Добре. -Отець Януш зробив.
Розумієш.
Отже. Це перший варіант.
Можна поставити дві таких.
Що ще?
На цей зараз гарна промоакція.
Не з бамбука, але добре.
Зеленяк звичайний, «хлоріс хлоріс».
Ти забрала мій похоронний костюм з хімчистки?
А що? Буде ще якийсь похорон?
Вашого плану.
Ходімо, Бамбо!
Я міг би подати заяву, але не без згоди вашої дружини.
Боґуше. Хто тримав тебе на руках під час хрещення?
-Це злочин… -Боґуше.
Де твій дід і батько працювали?
Де?
Цей молокозавод вас вигодував, розумієш? І оплатив твоє навчання, Боґуше.
-Мій шеф замінив би мене банкоматом. -Ти й так ним є. Заспокойся.
Що?
Чому туди пальцем показуєш? Ми обоє знаємо, що це фальшива камера.
Заяву не буде прийнято без підпису вашої дружини.
-Мушу відійти на хвильку. -Звісно.
РЕГІНА
РЕГІНА РОШКОВСЬКА
-Ти не від мене отримав. -Чому цього нема в базі?
-Справу закрили. Усе зійшло з рук. -Або добре заплатив.
-Це згори. Нічого не вдієш. -Це ми ще побачимо.
Агов, дівчата! Я з вами говорю.
Я знаю, як рекламувати наш завод.
У моєму профілі! Маю два мільйони переглядів і 500 тисяч підписників.
Любителі «Дивіться мої нові кігті».
Я думала, ми в одній команді.
Ну добре, дівчата.
Я можу зробити нігті. У розумних межах.
Зробиш, але не нігті.
МАГІЧНЕ ДОБРЕ-МАЛЕ
-Люди на це дивляться? -Добре.
Їм подобається. Диви. Не просто дивляться. Лайкають.
Кінь Стасяка.
Їм сподобаються дівчата, які захоплюють завод, яким керують чоловіки.
То що ти кажеш? Бігатимемо зараз по лісі?
Ми зробимо щось зовсім інше. Те, чого жінки раніше не робили.
Такі перегони.
Ось подивіться.
-Що? -Ці хлопці якісь вар'яти.
-Ні, ми так не можемо. -Звісно можемо.
Прибери це. Налий нам.
Ні. Не сьогодні, панове.
Не сьогодні? Тобі треба похмелитись.
-Саме так! -Ага.
Ти чоловік?
Чи слабак? Давай.
Будьмо. Давай.
Ну що? Гірше?
Я знаю, як це. Я теж колись був тут чужим.
Я так не думаю.
Довелося пройти через багато лайна. Почати говорити, як вони.
Саме так.
То я не говорю, як вони?
Говориш. Але тобі треба краще злитися.
Злитися? Гарно.
Сілезець може навчитися говорити без акценту.
Товстий завжди може схуднути.
Рудоволосий може надіти капелюха. А мені що? Відбілитися, щоб злитися?
Але я не маю наміру ховатися.
Чекай, не ховайся. Це добре.
Так їх завоюєш. Вони це оцінять.
Вони найкращі люди у світі. Черстві, але вразливі.
Але бояться незнайомців.
Навряд мій майбутній тесть чогось боїться.
От він найбільше й боїться.
Їм тут нелегко. Ніколи не було. Тому вони такі. Будьмо.
Це так.
Найкраще накидатись, так?
А нам треба купувати піч і шафи.
-Налий мені. -А гроші?
Що гроші? Будьмо.
Звідки?
З дупи. З лісу, скарб мого дідуся.
Я викопав горщик із золотом.
Що?
Вибачте.
Добре. Дякую.
Ну, таке життя, так?
Сідай.
Добре. Дуже дякую.
Панове, усе вирішено.
У нас є 21 день, щоб оплатити рахунок.
-Молодець! -Ще!
-Це мій хлопчик! -Многая літа!
-Так! -Друзі, дядьку, є!
-Що є? -Рильського посадять! Моя робота!
Сяде той козел у крокодилових мештах.
Сто років, сто років хай сидить у камері
І ще раз, і ще раз Хай сидить у камері
Загалом закрили десять молокозаводів за рік.
У двох будують житлові дома, в одному — спа.
-Наш теж знесуть. -Але спа? У нас?
-Три продали під ферми. -Мали право. Це їхня земля.
Так. Та не мали права робити дещо інше.
Мабуть, вони псували молоко.
Що?
Розбавляли його.
Але це ж було б видно. Треба зробити аналізи.
Робив. За 500 кілометрів від Варшави.
У мене є ті тести.
Але я нічого не розумію.
Ну так.
Не моє. Я знаю про логістику й виробництво.
У тебе не було лабораторних занять?
У мене — ні.
Але…
Я знаю, у кого були.
У кого?
Аналіз молока?
Швидше за все розведеного.
У великому масштабі.
Ні, не у великому.
У гігантському.
Дай п'ять.
Гаразд. Дуже дякую, панянки.
До побачення. До зустрічі.
Керівник буде наш.
Але не вказано, хто це замовив.
Будь-хто міг з інтернету таке видрукувати.
Але вони не з інтернету.
А від надійного інформатора.
Ми сподіваємося, що ваш надійний інформатор
підтвердить, хто був замовником.
Ага. Тоді це все.
Дякуємо.
Щасти тобі.
Буде не керівник, а керівниця.
Саме так.
-Має, ходімо! -Іду вже!
Слухаю.
Вітаю. Пані Регіна Рошковська?
Так. Вибачте, я зараз не маю часу.
Дзвоню запропонувати унікальний продукт спеціально для вас. Гарантую…
Ні, не треба. Мені нецікаво.
Я все маю. Ковдри, подушки, горщики, страхування…
Мені не треба аналізів чи що ви там мені запропонуєте.
Давайте серйозно.
Я дзвоню з банку, щоб запропонувати кредитну картку для вашого кредиту.
Але в мене немає кредиту.
Звісно є.
Його щойно підписали, але ми швидко працюємо.
Дбаємо про пари, що підписують спільні угоди.
-Як щодо додаткових… -Ні, дякую.
Алло? Пані Регіна?
Усе. Щось сталося?
Мамо, я знаю, що це несподівано для вас обох.
Якщо не зможете, тоді…
Ні, ми точно спробуємо.
Тато теж спробує. Так, коханий?
Він має терміново подзвонити.
Головне, щоб ти був щасливий.
Я щасливий.
Навіть дуже.
Він наче знайшов другого батька.
Може, прислати вам теплий одяг?
Здається, там холодно.
Ні, це лише тимчасове похолодання.
А де твоя наречена?
А теща? Нам пора зустрітися, чи не так?
Пора вже.
Диви, наші дівчата.
Точно.
Непоганий переверт для твого віку.
Бачиш? Що це таке? Як гадаєш, що вони роблять?
Тренуються. Роблять щось для себе.
Дурня. Регіна ніколи нічого для себе не робила.
-Може, не любила робити це сама. -Сама? Є я.
Я в неї завжди був.
Посміхається. Я її такою не бачив.
Вона не посміхається.
Це гримаса напруги через ці дурні вправи.
Це зеленяк чи щиглик?
Зеленяк.
-Вона така ж гарна, як Святий Грааль. -Так.
-Де ти був? Ти запізнився. -Привів дітей?
Мусив. Ганка зайнята змовами з бабами.
-Добрий день. -Добрий.
Ну! Ходімо.
Нехай цей орел приземлиться.
-Саме так! -Є!
-Ні! -Тримаю!
Є! Чорт, вона тут!
Вона наша! Ходи сюди, дитино! Обійми її.
-Іди подивися. Чудовий буде сир. -Такого вдома немає.
Гарна!
-Не знаю. Може, знайдемо інший? -Ні, цей добрий. Я знаю. Має бути цей.
Добре. Пагорб є.
А що із сиром?
-Хлопи окупували молокозавод. -Усе одно немає часу його робити.
Зробити часу немає, але сир є.
-Так? -Привіт, любі!
-Привіт! -Добрий день!
Агов! Вітаємо на першому в історії жіночому сирному слаломі!
Сотні років чоловіки проводять ці змагання в Англії.
Але сьогодні ми, дівчата, вирішили кинути виклик чоловічому світу!
Чому ми це робимо?
Щоб показати всім, що ніхто нас не переможе.
Бо ми бунтарки й зробимо все заради нашого сиру!
Лайкайте, поширюйте, шліть друзям!
А тепер кілька слів від нашої організаторки!
Вона перед вами. Майбутня шефиня найкращого молокозаводу у світі!
Які правила, шефине?
Ну, сир важкий.
І він дуже швидко розганяється.
Слухайте! Переможе той, хто дожене сир і винесе його нагору!
Панове, ми кидаємо вам виклик!
Сир!
Три, два, один, старт!
Гарна, правда?
Потвора.
Дві потвори.
Панове, кульмінація.
Так.
-Не чіпай. -Що? Світло не горить.
Бачу!
Не працює. Твій друг продав нам мотлох!
-Може, запобіжники перегоріли? -Сракобіжники.
За такі гроші він мав тягнути нас угору, а не вниз.
Казав не довіряти йому.
-Замовкни. -Він не звідси.
-Замовкни. -А звідки?
Ще хтось видзвонює.
Думаєш, я з Африки?
Попереджаю. Ще раз назвеш мене «друже», тобі хана.
Алло? Якщо хочеш…
Усі? Як це?
Є перегляди? Хіт?
Дванадцять переглядів.
Я сама дивилася його разів десять. Інші два, мабуть, дівчата.
Ганко!
-Ганко! -Де діти?
Тепер ти дітьми цікавишся? Усе гаразд?
Що сталося?
Нічого. Кілька подряпин після…
Так? А де Регіна?
Їй зараз надають допомогу.
Ви всі збожеволіли?
Хотіли вчинити масове самогубство?
Нашкодити собі ж? Хто це вигадав?
Усі вигадали, так?
Думаєте, можна обдурити такого, як я? Розповідайте. Хто?
Яка з вас хотіла стати керівницею?
-Хто? -Я.
Регіно! Боже.
Що ти казала?
Я їхня керівниця.
Ні, не це.
Ось ця. Дивись, Банні.
Раз, два, три.
ВІДДІЛЕННЯ ШВИДКОЇ ДОПОМОГИ
Хотіла вкрасти посаду керівника у свого ж чоловіка?
Украсти? Ми з дівчатами хотіли висунути контрпропозицію.
Після всіх років разом.
-У нас демократія, ти, деспоте. -«Деспоте»?
Це ти плануєш зраду за моєю спиною.
Ніби ти так не робиш. Це для тебе типово.
Бачиш скалку в оці іншого, а колоди у своєму не помічаєш?
Що там, Ґайдо?
Алло? Я змінив фазу.
Як змінив?
Усе вибухнуло.
Вибухнуло? Як?
Бляха, я не знаю як.
Це могила. Чорна могила.
Їдеш сюди?
Боже. Гаразд. Їду.
Ти взяв кредит під наш будинок?
-Ти знав? -Ситуація вимагала швидкого рішення.
Регіно, не драматизуймо. Якби не я, за три дні…
Досить!
Ані слова про три дні.
Можемо втратити дім через тебе.
-Твоя зрада ще гірша! -Через мене?
Моя зрада гірша? О ні, коханий.
Усе. Кінець. Досить. Вистачить. «Фініто».
А я ще погодилася на це фіктивне весілля, щоб урятувати місто…
Вибачте, тобто «фіктивне»?
Розійдіться.
Куди ти йдеш?
Рятувати те, що ти ще не зруйнував.
-Ще? -Той. Бери.
-І останній. -Дай.
За це десять штрафних балів, пане Мєжаяк.
-Що ви тут робите, пані? -Мене арештовано, пане поліціянте?
Цього разу ми обійдемося без кайданок.
Можу вас підвезти.
Сідайте.
Я приїхав раніше, щоб здивувати молоду пару.
-Дайте відчиню двері. -Дякую.
Тепер буде таке мовчання.
Пізніше, швидше за все, тероризуватимеш мене браком сексу.
Тату.
Підпис мій підробив, то й з тим даси собі раду.
Можемо повернутися до тиші?
Чому? Бо це у твоєму стилі? Тримати все при собі.
Маєчка мала добрі наміри.
У тебе завжди найкращі наміри. Ними дорогу до пекла можна вимостити.
Який чорт?
Це, мабуть, колектор. Впусти його.
Прийшов у нас усе забрати. Усе.
Ой як смішно.
Ти така ж, як твоя мати. Така сама.
Я зовсім не схожа на Ірену.
Вона вже приїхала. Тихо. Удаймо, що нас нема.
Вони мене ігнорують?
Дружину гендиректора?
Будете сидіти й усміхатись чи щось зробите?
Чи це проти закону?
Ну.
Виходьте. Не опирайтеся, або доведеться застосувати силу.
Він здурів? Кричить у гучномовець?
Вийди. Поговори з ним.
Вимкни негайно! Зовсім хворий на голову?
Що ти робиш, Томеку?
-А де ще цим користуватись? -У себе вдома!
То я до вас приїхала щойно з Лазурного узбережжя
на берег Вісли, щоб організувати весілля,
а ви ось так зустрічаєте?
Ми дуже сердечно вас вітаємо. Ми пекли торт і не чули.
Що сталося?
Можете здатися і не говорити одне з одним,
або зібратися й перетворити цю поразку в щось прекрасне.
-Як? -Відродитися як фенікс.
Ну що?
Нам дуже шкода, ви сюди дарма приїхали.
Така наша доля.
Як не крути — програєш.
Боже! У мене для вас дещо є.
Хотіла почекати
до весілля, але ситуація цього вимагає.
-Ні, я не можу цього прийняти. -Можеш. Навіть мусиш.
«Мале Добре»?
Глянь.
Мій прадід.
Найнятий Ксаверієм Рильським невдовзі після будівництва
молокозаводу в 1894 році.
Було в офісі. Певно, чоловік узяв, коли захопив завод.
І поклав початок його кінця.
Така вже правда.
Мої предки приїхали й оселилися тут.
Тут вони створили сім'ї і побудували будинки.
І поколіннями працювали на тому молокозаводі.
Зносили старі будівлі й будували нові.
Але їхні серця завжди були тут.
Завжди.
Це наше місце на Землі.
Ось що я й намагаюся вам сказати.
Діти поберуться, ви відбудуєте молокозавод,
а потім їхні діти передадуть своїм дітям подібне фото.
То що?
-Яка гарна. -Яка гарна.
Час її не торкнувся.
Боже…
Даруй, Реню. Можемо поговорити?
Відколи тебе цікавить те, що я кажу?
-Від завжди. -Неправда.
Неправда. Я мала лише кивати.
Знаєш, ким я була? Я була як той пес.
Якого люди купують для своїх машин. Ще голова хитається.
-Неправда. -Правда.
-І знаєш, що ще? -Ні.
Ти маєш перепросити за те, що ніколи мене не цінував.
І за все інше теж.
Добре.
Пробач, Реню.
Не плач.
І говори голосніше.
Пробач.
Добре.
Люба моя донечко.
Вітаю.
Ще раз дякую, що підібрали нас з узбіччя.
Спущене колесо — до біди.
Допомога б нешвидко приїхала, я б спізнився на весілля.
Весілля — це прекрасно.
Якщо ви достатньо розумні і підпишете шлюбний контракт.
Як романтично.
У нас тут холодне літо, так?
«Крижане серце».
Може, там затори.
Час жнив? На дорогах можуть бути комбайни.
Нема.
Приїде. Не наражатиметься на мій гнів.
-Приїхали. -Приїхали.
-Сердечно вітаємо! -«Бонжур».
Перепрошуємо.
Дорогою були невеликі проблеми.
Тобі пощастило, що не великі.
Добрий день.
-Вибачте. -Сердечно вітаємо.
-Привіт. -Ти красивіша, ніж на екрані ноутбука.
-Вітаю. Приємно. -Хлопці, допоможіть.
-Що ж. Нарешті познайомились. -Так.
-Рошковський Мирослав. -Радий знайомству. Вітаю.
-Вітаю. -Рошковська.
-Мирослав Рошковський. -Мирослав?
-Радий знайомству. -Приємно.
Ну що?
Іди сюди.
-Весілля! -Так. Заходьте.
-Так. Ходімо. -Заходьте.
-Давайте куртку. -Гендиректоре.
-Що таке? -Ну, пане гендиректоре.
Ваша дружина задоволена.
Весілля є, усі задоволені. Наша домовленість досі в силі, так?
Так, звичайно.
Поговоримо після урочистостей.
За мить ми…
Тобто ви
ступите на новий шлях спільного життя.
Часом простий, часом із вибоїнами.
Часом це буде грядка троянд, а часом…
Часом цей шлях буде…
Буде…
Можете й на кізяк натрапити.
Вибачте.
Що?
Перейдімо до суті.
У присутності Бога й католицької церкви,
повторюйте ці обітниці за мною.
Я, Мая…
…беру тебе, Мілоше…
Маємо план відновлення бізнесу.
-Ми купили нове обладнання. -Пізніше.
Хіба вас це не цікавить?
Пане. Це невеликий молокозавод.
Облиште.
Якщо хтось знає причину, чому вони не можуть…
Чому ці двоє не повинні
з'єднатися у святому шлюбі, кажіть зараз або замовкніть назавжди.
Я знаю причину.
-Даруйте? -Так.
Весілля не буде!
-Міреку! -Тихо! Весілля не буде!
Вони ще можуть одружитися, але моя дочка і мій…
-Син. -Син!
Вони не будуть влаштовувати спектаклів
для цього гендиректора, який уже вирішив продати наш завод,
закрити його і всіх звільнити.
Це правда?
Кохана, я тягнув, щоб зробити тебе щасливою.
Ти хотіла весілля, я його організував.
Мені дуже шкода. Я нічого не знала!
Ми не дамо так із собою поводитись. Я виявив…
-Заспокойся. Сядь. -Але, дядьку…
Не кричи. Сядь! Ми не опустимося до рівня гендиректора.
Люди! Тут зроблять спа, а ви всі на цьому ще заробите!
-Пане, ви продасте нам наш завод. -Ні.
Не знаю, де взяти гроші…
-Я заплачу! -І я.
але ми його у вас викупимо.
Зовсім ні.
У нас є плани щодо цієї землі. Час із тим погодитись.
Слухай.
Ти продаси цим людям те, на що вони заслуговують, і за вигідною ціною…
Кохана…
інакше виписки твоїх рахунків побачать світ.
Ні.
-Ти цього не зробиш. -Зроблю.
Усі знатимуть, що ти розбавляєш молоко. І починай звикати до сну на дивані.
Гаразд. Я продам вам молокозавод. Але це буде недешево.
-Буде. -Кохана, не… Добре.
Браво!
Добре.
У межах розумного.
Родинна нарада.
Ходімо, Банні. Сідай тут.
-Сідай. -То що?
Кредит під кредит?
-Мене ніхто ніде не візьме. -Тебе? Ні. А твою жінку — всі.
Навіть
як буде дешево, то не задарма.
Може, ми якось усі складемось.
Так, було б добре. У мене стільки нема.
-А там казав: «Я заплачу, я заплачу». -Так, але не стільки ж.
Ми всі в одному човні.
Але здається, деякі з нас на верхній палубі, а інші набагато нижче.
-Ти про що зараз? -Припиніть. Не можна зараз сперечатися.
Як щодо краудфандингу?
Заспокойся вже зі своїми ідеями.
Припини, Міреку.
-Лише разом ми зможемо щось зробити. -Не цього разу.
Хіба з того світу хтось про нас піклується, бо нас лише диво врятує.
Це Шишко.
Усе.
Усе буде добре.
Мамо, повір мені. Вони дійсно хороші люди.
Нас ніхто не змушував одружуватися. Ми самі хотіли, бо кохаємо одне одного.
І що мені тепер думати? Весілля виявилось не весіллям, а чим?
Подією на молокозаводі?
Я не встигаю!
Припини мугикати.
-Мій батько вражений. -Я не здивована.
Не через весілля. Через сир.
Райський смак.
Чудовий.
Цей справді винятковий.
Скажи татові, це наш місцевий продукт.
Відведи мене до цього сиру.
Чекай. Спершу треба поговорити з Мілошем.
Ходімо.
Ну і?
Супер?
Слухай, я маю гарне відчуття.
І що?
-Маємо! -Маємо!
Маємо інвестора!
-Інвестора маємо! -Шишко!
Маємо інвестора!
-Шишко. -Де Шишко?
Ми з чоловіком
хочемо інвестувати у ваш молокозавод.
Малий, але добрий.
-Так. -Мілош каже, він того вартий.
У вас тут є дещо особливе. Було б шкода це змарнувати.
Але…
Регіно.
Це не позика.
Просто інвестиція.
І весільний подарунок.
Як каже П'єр, якщо хочуть одружитися у варварській країні, то хай буде так.
-Хоч весілля й не було? -Ми все одно одружимося.
Без сумніву.
-Так! -Браво!
Але…
наше молоко…
Чорні…
Якщо світ дізнається…
Яремі, і що, як світ дізнається? Що про нас знає світ?
Світ знає про Івана Павла ІІ та Валенсу. І про Левандовського.
Я тебе прошу. Світ знає: 4 проміле — смертельна доза,
а в нас стільки на сніданок.
І що наш одяг — шкарпетки із сандалями.
-Не так про нас кажуть? -Так.
Ось і все. Ми всі рівні.
Більше ніяких суджень. Відтепер ми всі любимо одне одного.
Усі хочуть повісити на всіх ярлики.
-На тебе теж можна повісити. -І який же?
Краще тобі не знати.
Тож…
Сину, доню.
-«Бон вояж»! -«Бон вояж»!
«Бон вояж»! Браво!
Випиймо.
-За молодих! -Будьмо!
«Санте»!
Хутко.
-Бачиш? -Так!
Став тут.
Що?
-Їде! -Їде?
-Тека. На. -Тека.
-Добре. -Сюди.
Відчини двері.
Замкнено!
Заклинило.
-Добрий день. -Добрий.
Сердечно вітаємо.
-Добрий день. -Запрошуємо.
Принесу води.
-Реню. -Свіжа. Просто з крана. Ось.
Тримайте.
Є!
Браво!
Вітаю.
Дякуємо, пане гендиректоре. Дуже дякуємо.
-Задоволені? -Дуже.
Дуже.
-Пожалкуєте. -Ґайда Альберт. Вітаю.
-Ми це зробили. -Так.
Залишишся з ним?
То хочеться порубати його на шматки, то…
Позбирати всі шматки?
Розумію.
Зараз.
Ось.
-Відкриваю бізнес з організації весіль. -Молодець.
-Будь ласка. -Браво.
Їдемо?
Удачі.
Остерігайтесь пожеж.
Керуватимеш нами?
Спробую.
ЧІЗ РОЛЛІНГ КОМПАНІ
Агов.
-Візьми. -А хто це?
Що таке? Якісь проблеми?
Тут не можна паркуватися.
Томуше. Іди сюди.
-Що він каже? -Шукають наших жінок.
Гаразд, заспокойтесь. Ми не здамо їх без бою.
Ми бачили ваші жіночі перегони.
Маємо мережу молокозаводів. Хочемо підписати угоду на продаж вашого сиру.
Разом ми підкоримо світ! Це ваша золота жила!
Я Рисєк.
Мірек.
-Рисєк. -Ганка.
Ґайда.
Ґайда Альберт.
-Ну, дівчинко. -Що, тату?
-Ґайда Альберт. -Не думала, що в нас вийде.
Мілош. Привіт.
Регіна. Добрий день.
Ґайда.
Ми це зробили! Ти мала рацію.
Вона така ж, як ти.
Переклад субтитрів: Марія Подвісньова