Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ahoj, já jsem vypravěčka.
Poskytnu vám fakta o Elle.
Ale abych byla, řečeno jejími slovy, „zcela transparentní“.
Pracuju pro ni od chvíle, kdy dodělala práva.
Takže nejsem zrovna neutrální.
Zbožňuju ji.
Skutečně.
V roce 2008, uprostřed velké recese,
ale svým způsobem v lepších časech.
Lidé se ještě měli rádi.
V pouhých 34 letech
je Ella třetí nejmladší ženou, která kdy zastávala svou funkci.
To zní skvěle, že?
Jenže všichni skrýváme svoje,
odpusťte mi ten výraz, „sračky“, dokud nad námi nezvítězí, anebo my nad nimi.
KANCELÁŘ VICEGUVERNÉRKY
Ella se dostala do sraček v šestnácti.
Pojďte, holky!
Nechci vám kazit iluze, ale patříte mezi ty šťastnější,
jestli jste nikdy nepociťovali
normální, šťastné rodiny jiných lidí
jako malé bodnutí do srdce.
Musíme vyrazit, pane McCayi.
Osud může být záludný.
Můj projev?
V kapse kabátu.
Náš život se může změnit lusknutím prstu.
Nebo jediným slovem.
Počkejte.
Nikdo nic neřekne?
Co bychom měli říct, holčičko?
Casey, nepřinesl bys mi prosím sklenici vody?
Tak jo.
Řekni, co máš na srdci, Ello.
Díky, teto Helen.
Nechci se tvářit, jakože dneska jednoduše končíš jako ředitel nemocnice,
když ve skutečnosti jsi nucený odejít kvůli mnohočetným
sexuálním poměrům s ženami, které tam pracují.
To je jistě oprávněný úhel pohledu.
Existuje snad jiný?
Můžeš mi tam dát led?
Ne.
Dobře, chápu.
Slibuju, že ti budu šest týdnů číst před spaním.
Knížky bez obrázků a se spoustou slov, které se čtou dlouho.
A když ne?
Porušila jsem snad někdy svůj slib?
Jiný úhel pohledu, holčičko,
je, že všechny tři ženy napsaly doporučující dopis.
Jsi ženatý.
Poslyš. Jedna z věcí, co po nás dnes chtějí,
je ukázat se jako rodina, kvůli...
Můžeš si odpustit...
Já nevím.
Mami?
Nenuť nás. Prosím.
Já chci jít.
Ne, nejde to.
Víš, co je to traumatická zkušenost?
Jasně.
Casey, nikdy nedělej, že víš něco, co nevíš.
Přijít na to je snadné a zábavné.
A jediný způsob, jak se něco nedozvědět,
je dělat, že už to víš.
Tak jo.
„T“... ok. „Trauma: psychické zranění způsobené emočním šokem,
vzpomínka na něž je potlačená a nezahojená.
Poranění mozku.“
To se nám může stát, když půjdeme.
Chceš přesto jít?
Ne, díky.
Dobře.
Pane McCayi, musíme jet!
Nikdy ti to neodpustím.
Mám tě ráda. Kdyby něco, zavolej.
O šest týdnů později přišla další rána.
- Máš různé možnosti. - Opravdu?
Nemyslím, že mám na výběr.
- Nemám. - Dobře,
ale já tu nemůžu být, až to oznámíš Elle.
Až mi oznámí co?
Miláčku, jde o to, že...
Tvůj otec má
skvělou pracovní příležitost v Kalifornii.
A teta Helen nás bude navštěvovat.
Ne, mami, já nemůžu.
Nedodělám přípravné kurzy na vysokou.
A neudělám kvůli tomu přijímačky
a přijdu o stáž, která mě stála spoustu esejí a pohovorů.
A navíc se mi poslední dobou
ve škole dějí opravdu... jak to říct? Slibné věci.
Jako ten referát ze sociologie,
zrovna mi ho vrátili. A učitel říkal,
říkal, že...
Můžu ti ho ukázat.
Ale táta si přeje, abychom začali znovu, od začátku.
Už zase.
Mami?
Můžeš mi prosím zkusit vysvětlit,
proč si to pořád děláš?
Opravdu bych tomu ráda rozuměla.
Pořád ho miluju.
Bože, ušetři mě lásky.
Bože, ona to tak nemyslí.
- Dej mi vteřinu, ano? - Mami.
- Udělá to znovu. - Možná. Snad.
Nejspíš.
Teta Helen říká, že...
bys měla nějakou dobu zůstat u ní.
Dokud s tvým otcem neupevníme...
Aspoň do konce školního roku.
A pak stejně půjdeš na vysokou, ne?
Cože?
Nechci, abys platila za moje chyby.
No tak. No tak.
Neopovažuj se klást si to za vinu.
Nápodobně.
Teto Helen, určitě by ti nevadilo, kdybych bydlela s tebou?
Ano. Určitě.
Ještě nespíš?
Máma pláče?
- Jo. - Proč?
Protože se zranila.
Zůstanu u tebe, dokud neusneš, jo?
Kdybys věděl, jak tě mám ráda, prcku.
Řekni to taky.
Kdybys věděla, jak tě mám rád, prcku.
VÝBORNĚ MŮŽEŠ ZMĚNIT SVĚT K LEPŠÍMU
Takhle to začalo.
Ty tři dny změnily všechno.
Věděla jsem to hned.
A můj žaludek to věděl dřív než já.
- Dobré ráno, Estelle. - Dobré ráno.
- Ten reportér je neodbytný. - Co říkal dneska?
Spoustu posledních varování.
Tentokrát napsal „myslím to vážně“ kapitálkami.
Ello, měla by sis o tom s někým promluvit.
- Aby sis srovnala myšlenky. - Já vím. Máš pravdu.
Děkuju.
- Dobrý den, U Helen. - Ahoj, teto Helen.
- Ello! Ahoj. - Ahoj.
Napadlo mě, že bych se stavila.
Jasně. Samozřejmě. Děje se něco?
Neděje. Jen...
Chci znát tvůj názor na jednu věc.
Je to na dýl. Řeknu ti to osobně.
Vyrážím.
Tak jo. Pusu.
Pusu. Ahoj.
Guvernér s vámi chce mluvit.
- Je v call centru přes ulici. - Dobře, díky.
Call centra.
Tahle hlasitá místa existují proto, že zvolení úředníci
nesmějí používat vládní kanceláře pro získávání financí.
Dobré ráno.
Že volám tak časně. Jsem z kance...
A tak si strana pronajímá call centra,
kde mají věnovat minimálně sedm
hodin denně žádání o peníze.
V minulém období jste přispěl 2000 dolary.
- A ano... - Zapíšu si pět dolarů.
- ...je to šílené. - Děkuji.
- ...o 50 dolarů. - ...kruciální.
- Žádat o trvalou... - ...35 dolarů.
Tady guvernér Bill Moore.
Guvernér Bill Moore, láskyplně guvernér Bill.
Mají s Ellou dlouhou historii.
Byla jeho vedoucí kanceláře, už když byl známý jako starosta Bill.
Chtěl jsem vám jenom poděkovat za...
finanční dar 500 dolarů.
Ano, prosím.
Jak se má...
Manžel?
...Jerry? Je u vás všechno, jak má?
To mám radost.
Máte dva urostlé syny? Máte...
...dceru? Colleen.
Jistě. Kdo by si nepamatoval Colleen?
Musí jí už být kolik, čtyři?
Medicínu.
Dobře, nebudu vás zdržovat.
Díky.
Nezlobte se, že jsem to popletl. Jsme tu samí blázni.
Vidíš, čeho tě šetřím?
Můžu jen zopakovat, že se ráda zapojím.
Ráda mluvím s voliči.
A proto to nemůžeš dělat.
Jeden hovor ti trval tři čtvrtě hodiny.
Pojď se mnou. Chci ti něco říct.
Zastavte svět!
Jen tak dál!
Milujeme vás!
To, co ti teď řeknu, se nesmí nikdo dozvědět.
Dobře.
Už je to tady.
Kabinet.
Ministr vnitra.
Jsem v užším výběru.
Dozvím se to každou chvíli.
A ty by ses měla připravit na to, že mě možná nahradíš.
Blahopřeju.
Děje se něco?
- No... - Vzhledem ke všemu
potřebuju nevědět, jestli se něco děje, jasné?
- Sbohem. - Sbohem.
Dělo se to, že politika je jediná profese,
v níž se lidé mohou utopit v louži.
A Ella vstupovala do něčeho mnohem většího než louže.
- Ahoj. - Ahoj.
- Proč čekáš venku? - Proč jsi mě chtěla vidět?
Mám vážně komický, nebo spíš komicky vážný problém.
A ty jsi jediná, komu to můžu říct.
Co je?
Přidám ti problém navrch, Ello.
Je tady tvůj otec.
- Tady? Teď? - Ano.
- Proč? - Chce tě vidět.
Ale víš co? Můžeme jít ke mně domů.
- Jo. - Anebo! Anebo...
Anebo tam můžeš na vteřinu zaskočit. Jen kvůli mně.
Nerada tě citově vydírám.
Ale lepší způsob manipulace mě zrovna teď nenapadá.
Dobře. Dáš mi minutu?
Ano, samozřejmě.
- Jo. - Dobře.
- Já... - Ne, ne. Ano.
Šestnáct let zpátky. Nejhorší den v životě.
Matčin pohřeb.
Mockrát díky.
Vážíme si toho.
Co je to za ženu?
Nevím.
Nemusíš hned všechny podezřívat z nejhoršího.
Jsem tu pro tebe.
Vaše matka byla moc milá.
Ale díky Bohu, že máte oporu v otci.
Díky, že jste přišel a nejspíš to i myslel dobře.
- Pojď, jdeme. - Upřímnou soustrast.
Omluvte nás.
Hrozně jsi mi chyběl.
Jo, ale nemusíš mi psát tak často.
Co tím chceš říct?
Protože pak ti musím odepisovat a mám domácí úkoly.
Nemusíš mi pokaždé odepisovat.
Mám pocit, že bych měl.
A já mám pocit, že bychom spolu měli oplakat mámu.
Já plakat nebudu.
Promiň.
Nic se neděje.
Já musím.
Můžeš nepouštět nikoho dovnitř?
Ani tetu Helen.
- Jo. - Dobře.
Ok.
Dobře.
Nenech se rozhodit.
Nebuď smutná. Nebuď naštvaná.
„Nebuď smutná, nebuď naštvaná.“
Co mi zbývá?
Neprůstřelnost.
Ahoj.
Tak jo.
Jestli ti to nevadí,
radši bych neřešila minulost.
Jasně. Nemůžeme hned řešit minulost,
když jsme se neviděli... Jak dlouho?
Taky nevíš?
Třináct let.
Co jsem nikdy neměl příležitost říct o chození s tou tvojí kamarádkou...
Tím chceš zahájit tuhle konverzaci?
- Dvěma kamarádkami. - Kamarádkami.
- Každý muž na mém místě... - Víš co?
- Chápu, že... - Ne.
Dlouho jsme to nedělali, takže chápu,
že chceš znovu něco navázat.
Ale moc tě prosím, přestaň se omlouvat.
Říkal jsi, že to chápeš.
Slíbil jsi, že nebudeš sám sebou.
Tvoje teta chtěla, abych dneska jen prolomil ledy
a nechal na později to, proč tě potřebuju vidět.
Ale na to jsi moc chytrá.
Ne, ty jsi na to moc blbej!
Tak, viděli jste se.
- Jo. - Prosím.
Poslyš, změnil jsem se.
- Chceš říct proč? - Ne.
- Opravdu? - Eddie.
Ne, zajímá mě to. Povídej.
Potkal jsem úžasnou ženu.
Ne!
Je psycholožka.
- Jdeme. - Má PhD. z Berkeley.
Díky ní mi došlo, jak je důležité
usmířit se s dětmi.
- Ne, ne. - Ello.
Nemůžu o Olympii přijít.
Nikdy v životě jsem k žádné ženě necítil to co k ní.
Ježíši, Eddie!
Tvoji matku nepočítám!
To je úplně jiná kategorie!
- Barví si vlasy. - Má je nastřelené.
Když už mi konečně byl jedno.
- Mrzí mě to. - A pak si sem nakráčí...
Já vím, já vím.
Neměly bychom o tom ani mluvit.
Soustřeďme se na to, proč jsi tady.
Co se stalo?
Tak jo. Teto Helen,
snaž se nesoudit to, co ti teď řeknu.
Vyslechni si to celé, dobře?
Pokusím se.
Slíbila jsem sama sobě,
že moje manželství nebude trpět kvůli mojí práci.
Nadmíru!
Nadmíru.
Promiň.
Omlouvám se, pokračuj.
A vzhledem k tomu, že moje práce nikdy nekončí
a každý večer jsem chodila domů vyčerpaná...
Objevila jsem malý byt pro hosty
pod kopulí Kapitolu, který je nevyužívaný.
Takže někdy, během pauzy na oběd...
jsme se tam s Ryanem scházeli,
abychom byli sami a...
spolu.
Sex!
Sex, každý den?
- Ne, každý den ne. - Dobře. Ello.
- Ello. Ello. - Ano?
Možná to s tím pocitem odpovědnosti trochu přeháníš.
Koho to zajímá?
Jeden člen ochranky, kterého nedávno vyhodili
a který si dal dvě a dvě dohromady,
to řekl jednomu reportérovi, který mi od té doby píše
a chce využít toho, co ví, pro získání zvláštního přístupu.
Miláčku, nemůžeš mít problémy kvůli tomu, že máš sex se svým manželem.
- To jsem si myslela. - Ne.
Ukázalo se, že existuje zákon,
který jsem neznala
a který brání neoprávněnému užívání vládního majetku.
A jestli se to dostane ven současně s něčím dalším,
co je na spadnutí a o čem ti zatím nemůžu říct,
přitáhne to ke mně extrémní pozornost.
Takže...
Nech toho, Ello.
Zním sama sobě pateticky.
Zapomeň na to.
Vrátím se do kanceláře,
sklapnu a zvládnu to sama.
Vynervovala jsem se.
Už se to nebude opakovat. Promiň, teto Helen.
To bylo zajímavé. Pusu!
- Ello, počkej! - Jo?
Děláš mi starosti.
Jsem v pohodě.
Schovej si to pro Caseyho.
Zase mi neodpovídá. Mám o něj strach.
Znáš bratra.
Potřebuje být sám.
Dobře.
Slíbil jsi, že na to půjdeš pomalu.
Eddie, úplně jsem zapomněla, jaký jsi.
Zpackal jsi to!
Hrozně se zlobím. Běž!
Zaprvé, nikdy jsem nebyl upřímnější.
A...
nezpackala to ona?
Olympia říkala,
že se Elle určitě uleví, když mi odpustí.
Víš co? Vyřiď Olympii, že odpustit ti
vyžaduje, abys přestal posírat další a další věci.
Co mám udělat, aby všem došlo, že jsem se změnil?
Nechat se vykastrovat?
- Tos přehnala. - Zdaleka ne.
Casey, to jsem zase já.
Ahoj.
V klidu, jen...
Dej vědět, jak se máš. Díky.
V pořádku?
Jen...
Rodiny, co?
Jo. Rozhodně.
Co?
Moje matka...
Co je to slovo?
Lpí. Lpí na...
Promiňte, neslyším vás.
Můžete to zopakovat?
Moje máma na mně lpí.
Přehnaně.
Jako bych byl mazánek.
Nedávno mě navštívila.
Bydlela v motelu s bazénem.
Přijel jsem pro ni
a ona plavala na nafukovacím křesle.
- Ano. Pěkně. - V bazénu.
A jakmile mě uviděla,
tak se zvedla, že mě pustí sednout. Svalová paměť.
- Ne, ne! - Přísahám. Cákanec.
- To snad není pravda. - Mám ji rád,
ale ten zvuk, co vydala?
V životě jsem se víc nezasmál.
- To si umím... - Jako... a...
V rodině už se to vypráví.
Dobře že jdeš.
Je tady Bill, čeká na tebe.
Nepřijímá hovory. Jenom tam sedí.
Bez hlesu.
Dobře.
Ano, pojď dál.
Ahoj. Co se děje?
Prošlo to.
Jsem ve vládě!
- To je, co? - To je...
Okamžitě rezignuju, aby mě mohli schválit.
Takže následujících 14 měsíců budeš guvernérka.
Blahopřeju.
Jinak bys toho nedosáhla.
- No... - Ale no tak!
Nezvládla bys to, co je potřeba k financování kampaně.
A já bych nezískal tenhle post bez tvých strategií.
Podívej na nás.
Co je hezčího než dva lidi, kteří si vděčí za všechno?
Díky, Ello.
Děkuju.
Počkej! Promiň.
Než odejdeš, slíbil jsi nám
další 3 hlasy pro Pomoc mámám.
Přísahals. Tvoje slova, ne moje.
Jde o hodně. Program Zdravý start,
poradenství pro nastávající matky
v období, kdy často trpí depresí a úzkostmi. A...
Bille?
A domácí návštěvy monitorující prospívání dětí od roku do tří let.
Všechny výzkumy ukazují, že tohle období je klíčové.
Ulevilo by to soudům...
Ello! Nech to být.
Věnovala jsem tomu rok tvrdé práce.
Jednoduše a podstatně to zvyšuje šanci dětí na lepší život.
Nehodlám potit krev
kvůli kontroverznímu návrhu, když odcházím.
Takže klidně porušíš slib.
Tvoje slovo je co, Bille?
Ježíši! Co je s tebou?
Nikdo se neumí povýšit rychleji než ty.
Mohlo a mělo to být hotové už loni.
- A mimochodem... - Dost! Nech to být.
Bože.
Ber to jako ponaučení pro svoji novou práci.
Povídej.
Přesně tohle chování
je důvod, proč tě někteří,
většina,
vlastně všichni tady
mají za natolik otravnou, že přestávají poslouchat, když mluvíš.
V téhle práci nestačí být chytrá.
Když chceš něčeho dosáhnout, tak hlupáci si musejí připadat míň hloupí.
Zákonodárci naší vlastní strany mění směr,
když tě vidí přicházet.
A jestli s tím něco neuděláš,
neprosadíš po mém odchodu nic.
A všechny tvoje mozkové buňky a tvrdá práce
a moralizování pozdě do noci
přijdou vniveč.
Klobouk dolů, Bille.
To bolelo.
Neslyšíš to ode mě poprvé.
Proto jsme tak dobří.
Ale uvědomuješ si, že to znělo trochu bohorovně?
Guvernére Bille!
Je to venku.
Guvernére Bille!
Nová guvernérka jako první.
Poslední rada?
Neber zolpidem víc jak třikrát týdně.
Gratulace. Jak se cítíte...
Tohle je Ellin den.
Jako skoro všichni nikdy nebudu ve středu pozornosti,
ale dokážu pochopit,
že někdo, pro koho je to nové, zchřadne.
A že jiní se pro to narodili.
Guvernérko!
Protože jsou jako motýli,
kteří potřebují žár, aby mohli letět.
Přichází první muž, Ryan.
Majitel řetězce pizzerií.
Přestaň.
Byl její středoškolská láska.
Takže před 17 lety
poznává chlapec tetu.
Hej!
- Hej, hej! Ne. Zadrž. - Co je?
- Ne. Zadrž! - Přeskočilo vám?
Přeskočilo vám?
- Sakra práce... - Ne, ne!
Tak jo.
Stát!
Proč ses plížil z mého domu?
Nic neřeknu.
Ale vy máte dobrou fyzičku!
Zavolám tvojí matce.
Dámo.
Nevíte, jak se jmenuju.
No tak, no tak.
Bože.
Ello?
- Ello. - Dobré ráno, teto Helen.
Spal tady?
Kdo?
Ne.
Kdy přišel?
- Před chvílí. - Neslyšela jsem zvonek.
Viděla jsem ho z okna, tak jsem mu otevřela.
Ale proč utíkal?
Já nevím. Asi musí někde být.
Tak jo.
Jak se jmenuje?
Proč?
Protože jména nám umožňují rozlišovat od sebe jednotlivé lidské bytosti.
- Budeš volat k němu domů. - Jo.
Jo. No...
Promiň, ale nemůžu ti to říct.
Měla jsi s ním sex?
Co prosím? Děláš si legraci?
Neřekla jsi ne.
Jak tě to napadlo?
- Proč si to myslíš? - Neřekla jsi ne.
Ne! Ne, ne. Jenom mi...
Nechci slyšet další slovo, pokud to nebude pravda.
Přijdu pozdě do školy.
Tak běž do školy.
Ale...
Přemýšlej o tom, jestli za mnou večer přijdeš
a jestli mi řekneš nebo neřekneš
pravdu o tom klukovi.
Druhá možnost je,
že mi, možná poprvé,
budeš lhát?
Miláčku...
Přišly bychom o jistou blízkost.
Má mě opravdu rád.
Až se divím, jak moc.
Líbí se mu, jak tvrdě pracuju,
místo aby to kritizoval.
A líbí se mu, že beru všechno vážně.
A rád si povídá o všem, co mě podle něj čeká,
což je mimochodem dost úlet.
A...
Já nevím. Má normální rodinu.
Mají rodinnou firmu
a každý večer si povídají
a scházejí se a hrají hry kolem jídelního stolu. A...
Hlasují, kam pojedou na dovolenou.
Mám tě ráda.
Já tebe taky.
Použil čepičku?
Co?
Kondom!
Nevím, za jak dlouho mě zase pustí ven.
Něco vymyslíme.
Budu čekat.
Jsem z nás na větvi.
A co až odejdu na vysokou?
Stejně to brzy skončí.
Tak to chodí.
Prospívá mi stavět se k věcem čelem.
Tak se postav čelem ke mně.
Nikdy jsem nepotkal nikoho jako ty.
- Bože. - Ne, ne.
Nevíš, kam tě vítr zavane,
ale ať to bude kamkoli, já se objevím.
Ryan byl vytrvalý.
I potom, co Ella odjela na univerzitu.
Objevoval se každý víkend.
Ahoj!
Není skvělý?
A jak to často bývá, vytrvalost se vyplatila.
- Ayden, Ayden. - Jo?
Můžeš říct její tetě, aby sem přišla?
Jen na vteřinu. Díky.
Ahoj.
Dobrý den.
Vím, že o mně máte pochybnosti.
Nedivím se vám.
Nikdo pro ni není dost dobrý.
Ale chtěl jsem říct, že nikdo se nebude snažit víc než já.
Hodně štěstí.
Myslím to vážně.
Děkuju. Já taky.
Dobře.
Casey.
Mám tě ráda.
Já tebe taky.
Jsi nádherná.
Tvůj smysl pro rodinu,
tvoje sebedůvěra,
tvůj optimismus
a to, jak věříš, že život má být zábava.
A děláš ho zábavným.
Všechno je vtip, kromě nás, lásko.
- Panebože! - Díky.
To byla rychlost! 402 telefonátů.
Osmdesát procent příznivých.
A státní policie chce vědět, jestli chceš Billovu ochranku.
- Ne, ne. - Ano.
- Nash je skvělý. Díky. - Ano.
Takže ne.
Co je? Děje se něco?
Za recese se takhle úřad nepřebírá.
Lidi těší, když někdo vyhraje v loterii.
To s tím nesouvisí.
- A ne... - Co? Co?
Teď, když jsem guvernérka, to ten reportér určitě zveřejní.
Ello. Tanec.
Zapni si televizi. Channel 4. Ale bude to všude.
Ok. To není třeba.
Ale ano. Channel 4.
Jak to...?
Konečně, dnes v poledne, podívejte se na to.
Naše nová guvernérka a první muž
nám názorně ukazují, jak slavit povýšení.
Musíte se usmívat.
- Ok. - Jo?
- Další zprávy v šest. - Jo.
V tomhle jsem natvrdlá.
Zatím na viděnou.
Od toho máš mě.
A na toho reportéra zapomeň.
Znám ho. Vyřeším to.
- Fakt? - Jo.
Jak chce založit příběh
na něčí domněnce o tom, co jsme dělali za zavřenými dveřmi?
Neřekl mu to on, ale já.
- Cože? - Lásko, no tak.
Netrap se tím.
Slyšel drby o našich obědech
a položil mi otázku.
Co jsem měl říct?
Že jsme si tam chodili povídat?
Ne. Ok? Navíc tě to zlidšťuje.
Zlidšťuje?
Nesprávný výraz.
To je nesprávný výraz.
Musíš... No tak.
Lásko, miláčku, poslyš...
Snažně tě prosím.
Užijme si to.
Jo?
Nadechni se. Ano?
Jsme to my.
Jo?
Naše nová guvernérka s manželem pozvedli všeobecnou náladu,
když si protančili cestu do úřadu.
Haló?
Panebože! Byla jsi rozkošná.
Celá jsem se z toho opotila.
Můj první pot štěstí.
Máš chvíli?
Jo, samozřejmě. Je všechno v pořádku?
Nemám s kým jiným se o to podělit.
Ryan mi řekl, že to byl on,
kdo řekl reportérům o našich obědech,
a já nevím, co si myslet.
- Haló? - Jsem tady.
Nic neřekneš?
Volím slova.
Ryan si myslí, že jsem moc prudérní.
Bůh je mi svědkem, že k tomu mám sklony.
Problém s prudérností je v tom,
že nikdy nevíš, kdy je to na místě.
Jo.
Budu muset jít. Řekni mi, co si opravdu myslíš.
To, co si myslím odjakživa.
Že tvůj manžel je tikající časovaná bomba.
No jo,
ty jsi nedůvěřivá vůči každému, kdo je optimista,
takže bych se tě neměla ptát.
Dobře.
Ryan je pořád ten kluk, co se vzdal vysoké
ve prospěch mladšího bratra.
Pořád je to ten kluk, co ředil omáčku vodou.
Slíbilas, že to nebudeš vytahovat.
Těžko se zapomíná na to,
- když se někdo opije na večírku... - Před čtyřmi lety.
- ...a chlubí se tím,
že jeho firma vydělává o 300 tisíc dolarů víc.
Protože přizpůsobil recept
- místní chuti. - Ne, protože naředil omáčku.
Proč máš potřebu říkat to teď?
Odpusť mi, holčičko.
Do háje s tím.
Můžeme si to vychutnat?
Ello, je ti 34.
A právě ses stala guvernérkou
státu, v kterém ses narodila a vyrostla.
A já...
A já jsem...
Jsem...
Myslíš na mámu?
Jo.
Já taky.
No tak...
Musím se utřít a jít.
Úklid do uličky pět.
No nic. Pusu. Ahoj.
Pusu. Jdi dělat guvernérku.
Pa.
Měla jsi chvíli projít si novelu Pomoc mámám?
Ano, vím, že je to dlouhé čtení.
Ale je tam shrnutí. Chybí nám jen tři hlasy.
Dobře, Maggie. Ahoj.
Paní?
Chci jen říct, jak pěkné bylo
- dělat vám ochranku po celé... - Promiňte, co jste říkal?
Říkal jsem, že mi bylo potěšením dělat vám ochranku.
- Odcházíte? - Vy odcházíte.
- Kam? - Odteď budete mít
- ochranku guvernéra Billa. - Ne, Nashi.
Nenechám si vzít jediného veselého člověka.
Půjdete se mnou.
Děkuju, vice...
guvernérko.
Já taky.
Bože.
Nechci, aby to byla poslední noc v našem bytě.
Počkej, co?
Zůstaneme tu, co nejdéle to půjde.
Co? Proč?
Chci jenom ochránit náš...
Chci, abychom
zůstali co možná nejvíc stejní.
Nemusíme se hned stěhovat do rezidence.
Můžeme zůstat tady.
Nebyli bychom první.
Jo, jasně.
- Dobře. - Dobře.
To je...
Ale...
Ale stejně si můžu obhlédnout
sídlo guvernéra, že jo?
Jo?
Jo, jo.
Neboj, budu si to užívat.
- Víš? - Jo.
Tomu se říká zdravý přístup.
Uvedení do úřadu.
Což většinou znamená něčí splněný sen.
Děkuji.
Jejda. Pardon.
Fakta znáte.
Jsme v průšvihu.
Mám jen 14 měsíců na to vám sloužit.
Je třeba učinit těžká rozhodnutí, a to rychle.
Každý dolar investovaný do kvalitního raného vzdělání...
může vygenerovat až sedm dolarů a třicet centů...
Mnohé ze seniorů připravili o penze finanční intrikáři...
A potenciál dětí mladších pěti let...
Hrozící stávka učitelů by byla ničivá...
Jestliže pro ně nyní nevytvoříme smysluplnou předškolní zkušenost.
Školky!
A nakonec...
- Nakonec? - ...to nejdůležitější.
Abychom toho dosáhli, potřebujeme dvoustranný konsenzus.
Používám raději slovo konsenzus než kompromis,
protože zohledňuje individuální touhu a dává přednost rozumu.
Pošlete to dál. Rychle, rychle...
Naši zákonodárci potřebují...
Poděkuj mně!!
Naši zákonodárci potřebují čas na přemýšlení,
jelikož dělají rozhodnutí, která ovlivní náš osud.
A to není možné,
když tráví sedm až dvanáct hodin denně
sháněním peněz na kampaň a pak nemají čas
ani si přečíst návrhy, o nichž hlasují!
Musíme využít čas a energii
věnované znovuzvolení, v první řadě úkolům,
- pro něž jsme byli zvoleni. - Rychle.
Jinak může přijít den,
kdy jednoduše zapomeneme na volby a...
Neděkuj mi a nezmiňuj moje jméno!
A předáme úřady těm, kteří vybrali nejvíc peněz,
protože beztak vyhrají.
Díky, Ello!
Vláda nejlépe funguje tehdy, když jsou občané zainteresovaní a zapojení.
Protože, jak již bylo řečeno:
Když nevíte, co chcete,
dostanete, co chce někdo jiný.
To je pravda!
Takže prosím, pusťme se do toho.
- Díky. - Milujeme tě, Ello!
- Co myslíš? - Je skvělá.
No tak. Sedět můžete doma. Vstávejte.
Ello, do toho!
To se mi snad zdá.
- Nezmínila tě. - Ne, mami.
Postarám se o to.
- Blahopřeju. - Díky.
Estelle. Byl tady Casey?
Nechala jsem mu zprávu. Mám o něj strach.
Mám se o něj taky strachovat? Vezmu to na sebe.
Ne, ne. Ale díky.
Ello, to byla fuška.
- Byla jsi dobrá. - Díky.
Co ti říkala teta na schodech?
Estelle?
Slíbila jsem jí, že tě nebudu zbytečně znepokojovat.
Na to už je pozdě.
Ptala se na Caseyho...
Estelle, omluvíš nás?
Počkej chvíli.
Mám starost o Caseyho.
Je dospělý.
Věnuješ mi minutu?
Jo.
Nepoděkovala jsem ti.
Nezmínila jsi mě.
Bill nechtěl, abych mu děkovala.
To mě rozhodilo.
Kdybych děkovala někomu jinému,
vypadalo by to jako neúcta k němu.
A to jsem nechtěla. Zbytečně moc jsem nad tím přemýšlela.
Jako obvykle.
Jo.
Promiň.
Vynahradím ti to v zítřejším projevu.
Co řekneš? Řekneš...
Co bys chtěl, abych řekla?
- To je vážně míněná otázka? - Jo.
Dobře, zamyslím se.
Estelle, co mám dalšího?
Setkání se sponzory.
- Radši už běž. - Nemůžu.
- Kvůli Caseymu? - Jo.
Já vím. Nech to na mně. Dělej, co musíš.
Díky.
Casey!
To jsem já, Ella.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
Pěkně popořádku. Ráda tě vidím.
Jak se máš?
No...
Promiň, že jsem se neozýval.
- Já totiž... - Ne, ne. To je v pohodě.
Nechceš, abych na tebe dohlížela.
- Jo, jo. - Jo, jo.
Teta Helen říkala, že teď jsi guvernérka.
Jo, jo.
Zvláštní, co?
Ne, ne.
Páni.
Tak tady bydlíš.
Pořád radíš lidem, jak sázet na sport?
Jo, mám deadline.
Takže musím... Jenom něco...
Nepočká to?
Chvilku, ale musím dodržet deadline.
Chápu.
Co jinak?
Jak se pořád máš?
Co ta skvělá holka, o které jsi...?
Ne, ne. Nemůžu.
Nechci o tom mluvit.
- Omlouvám se. - To je... Ne.
Můžu si vzít něco k pití?
- Jo, jasně. V... - Díky.
Mluvil jsi v poslední době s tátou?
Jo, nechává mi hlasovky.
Fakt?
Jo.
Zrovna dneska...
Pustím ti to.
Casey, musíš se seznámit s Olympií.
Můžeš, lásko.
Ahoj, Casey.
Ne, ne. Nezastavuj to. To nejlepší teprve přijde.
Tady Olympia.
Zvláštní, ale možná náležitý způsob, jak se seznámit.
Vážně?
Tvůj táta a já čteme o odpuštění.
A dočetl se, nejlépe to podala jedna ženská autorka,
že „minulost si můžeš přivinout na prsa tak pevně,
že tvoje náruč bude moc plná na to, aby sevřela současnost“.
Přemýšlej o tom.
A věz, že fandím vaší rodině...
Jo.
...aby se zahojila.
Sbohem.
Kristepane.
Za poslední dny jich bylo mnohem víc.
Přestal jsem je poslouchat, ale dostane se ti to pod kůži.
Postarám se o to, ano?
Jo, to by bylo skvělé. Díky.
Můžu? Nic jsem nejedla.
Jo.
Chceš?
Ani ne, díky.
Proč se díváš na hodinky?
Čekáš někoho?
Ne, akorát mám deadliny.
A před šestou si trávu nedávám.
Co?
Neviděli jsme se nevím jak dlouho a ty se chceš zhulit?
Proč se chceš zhulit, když jsme se neviděli tak dlouho?
Abys v tom nebyla sama.
Neviděla jsi etiketu?
Výtažek z citrónu, cukr.
Šest dávek... šest dávek.
A co ten velký nápis Cannabis na straně?
Toho sis nevšimla?
Bože!
Ne!
V roce 2008 jen 13 států
povolovalo léčebnou marihuanu, včetně téhle,
třebaže Ella vedla vášnivou kampaň proti legalizaci.
- Umřu? - Umřeš.
- Vážně. Umřeš. - Nedělám si srandu!
Je to... silné?
- Docela jo. - Budu mít halucinace?
Sativa je fajn, snižuje stres.
Zbavuje zlých předtuch, pocitů viny,
sledování váhy a tak.
Tak jo. Nebudu se strachovat.
O nic nejde. Neměla jsem toho moc.
- Jak myslíš. - Co?
A co ty sušenky?
Je Snowbird pořád na stejné adrese?
Jo.
Někdo vás vystřídá. Nemůžeme porušovat zákaz přesčasů.
Sakra.
Promiň.
Peníze navíc by se mi hodily. Rozvod mě...
Rozvod mě zruinuje.
Dostává, co jí náleží.
Jo.
Myslím, že Snowbird si výslovně vyžádala nás.
Co to děláš?
Pro přesčas potřebujeme schválení.
Má soukromou schůzku
- a nechce být rušena. - Nech toho.
Topím se v dluzích. Jasný?
Od přesčasu nás dělí 5 minut.
- To je 79 dolarů za hodinu. - Rozhodně ne.
Mám šest dolarů.
A, a...
A v neděli mám děti.
A to ani nechtěly přijít.
Když zvednu nejmladší, tak řve.
Dám ji na zem, řve. Nic na ně neplatí.
Chci s nimi mít aspoň jeden dobrý den.
Aby měly aspoň jeden pozitivní, hezký zážitek,
chci je někam vzít nebo...
jim něco koupit. Něco.
Společně strávený čas, než si začnou myslet,
že jejich otec je nula. Ne...
Zkoušíš brečet?
Ne.
Ne, něco... Něco se děje.
Něco...
Vidíš to?
Nevěděl jsem, že se to stane.
To nic.
Ok. Máte povoleno zůstat.
Rozumím.
Miláčku? Jsem tady.
Jsem v sídle guvernéra.
Mám personál, auto, kancelář
a vlastního bodyguarda, kristova noho!
Ano, to máš.
A můžeme používat vrtulník.
Jen pro bezodkladné záležitosti,
když nejde použít nic jiného.
Klavír!
Poslyš, nefunguju teď moc dobře,
takže... zůstanu přes noc tady.
Ale udělal jsem, co jsi chtěla.
Mluvil jsem s tím chlapem. Nezveřejní to.
- Fakt? - Jo. Ale jen když...
Jen když dostane zvláštní přístup.
A potřebuje to vědět do hodiny.
Ne. Žádný zvláštní přístup.
To je vydírání.
Naprosto to chápu.
Přihlaste se, kdo jste se někdy zamiloval do nesprávného člověka.
Casey?
Stalo se ti...
To je jedno.
Pamatuješ, jak jsme se spolu poprvé zhulili?
Já i naposledy.
Když jsi byl na MIT?
Byla jsem na tebe tak pyšná.
A prvně jsem zjistila, že jsi agorafobik.
To není agorafobie, když jsi někde na základě svobodné volby,
a ne fobie nebo neodolatelného nutkání.
Nebudeme to otevírat.
Pamatuju se, jak skvělé bylo
nemít pocit, že musím dávat věci do pořádku.
Jako bych někam zavřela všechny zbytečné věci v hlavě
a měla jsem skvělé, jasné myšlenky.
Samozřejmě jsem to nikdy nezopakovala,
i když mě to lákalo.
Panenko skákavá, už je to tu zas.
- Ne. Ello, prosím! - Počkej.
- Nech mě to říct! - Prosím, ne.
- Ello, ne. - Zaprvé,
hrozně mi chybíš.
A fakt si myslím, že jsi skvělý.
A co když to, že máš agora...
menší úzkostnou poruchu, je součástí tvojí skvělosti.
A popravdě, poslední dobou
se i já trochu potýkám s úzkostí.
Ale teď ne.
Kdepak.
Jen mezi námi,
mám z té práce strašnou radost!
I když jsem k ní přišla náhodou.
A...
Všechno ostatní... osobní život...
Já nevím.
Popravdě se obávám, že mě nemiluje.
Ne doopravdy.
Že chtěl jenom...
Nemyslela jsem to tak.
Nemyslela.
Jenom...
Pro někoho jako my je složité
být s někým z normální rodiny. Ne, Casey?
Rozhodl jsem se, že se přestanu snažit být normální.
A zvolím si snazší cestu.
Casey, miluju tě.
Můžu...
Už jenom poslední, kratičkou věc.
Jestli můžu.
Nikdy jsem to neřekla ani sama sobě. Ale...
Vím přesně, co musím ve své nové práci udělat.
A, bože, myslím, že to dokážu.
Můžu zlepšit životy lidí.
Víc než můj předchůdce.
Který je nádherný člověk a všichni ho milují.
Ale on nemiluje je, ne doopravdy.
Ne tolik, aby za ně bojoval.
A rozhodně nikdy nedokážu to jeho:
„Zastavte svět!“
„Ahoj, Nellie, jak se mají děti? Dobře? Které? Kluk, nebo holka?“
Nemám jeho půvab. Neumím mlátit prázdnou slámu.
A hlavouni ve straně mě nemají rádi!
Neváží si mých nápadů. Nebo práce, kterou na ně vynakládám.
Vlastně nesnášejí moji energii, ať to znamená cokoliv.
Ale vím naprosto přesně, co musím ve své nové práci udělat.
Musíme přitáhnout nové podniky.
A to nejde se substandardními silnicemi a přístavy
a nejde to, aniž bychom zvedli
poplatky za povolení a registraci, hlavně pro komerční vozidla.
A musí ti být putna, co to udělá s tvými preferencemi.
Protože háček je v tom,
že nejde být populární a současně něco spravit!
Chceš slyšet o mém oblíbeném programu?
- Jen to ne. - Našla jsem ho pod čarou
v návrhu zákona ve Vermontu nebo Nebrasce.
Jednom z těch států, které nikdo neřeší.
„Přínosy odontologické osvěty.“
Řekni „odontologická osvěta“.
- Ne. - Ze srandy.
- Zkus to. - Nechci.
- Ze srandy. - Nechci.
- Prosím. - Ne.
- Odontologická osvěta. - Nechci.
- Odontologická osvěta.
- Odontologická osvěta! - Díky.
Přijedeš do jakéhokoliv venkovského okresu
a děti tam mají zuby v děsivém stavu,
protože pijí ohromné množství limonády.
A zubaři tam prakticky neexistují, protože se jim to nevyplatí.
Takže rozjeli tenhle bezplatný program,
kdy místní dobrovolníci obcházejí domy
a rozdávají pomůcky na čištění zubů darované výrobci zubních past.
Jako Lékaři bez hranic se objeví zubaři,
možná třikrát do roka, a všechny, kdo přijdou, bezplatně ošetří!
Ještě nejásej. To není to nejlepší.
Nejlepší je, že sociální pracovníci uvedli, že děti,
které chodily se zavřenými pusami
kvůli tomu, jaké měly zuby,
se začaly usmívat.
A...
A podle všeho to aspoň zčásti přispělo
k vyššímu počtu maturit
a většímu klidu ve třídách.
Díky, že jsi mě vyslechl.
Teď ty.
Casey, opravdu musíš pracovat,
nebo jen nechceš mluvit o sobě?
Jo, musím pracovat. Musím dodržet deadliny.
To musím udělat. Vím, že toho máš hodně.
Ale tohle je... Mám...
2100 lidí mi platí 1000 dolarů ročně
a čekají na to.
A vůbec poprvé mám zpoždění.
Poprvé, a ty si sem přijdeš a začneš vyvádět
a dojímat se. Nemám na to čas.
Mám deadliny.
Vyděláváš dva miliony dolarů ročně?
Tak nějak.
Už to skoro mám. Jen...
Teda.
A nejsem agorafobik, jasný?
Nevycházet je moje volba. Jasný?
Agorafobik by nemohl udělat tohle.
Sleduj.
- Projdu dveřmi. - Casey?
- Vyrazím je. - To nemusíš!
- Rozumím! - Volba, vidíš?
- Volba. - Dobře.
- A umím být společenský. - Ok.
Jak se vede? Těší mě. Vítejte v naší čtvrti.
Rád tě vidím, brácho.
Vsaďte si na Detroit Lions.
Na rozpětí. Sázková kancelář zapláče.
Zapláče.
Nemůžu se nikde ukázat, dokud nebudu mít čistou hlavu.
Můžu tady přespat?
Jo, jasně.
Díky.
Počkej.
Už jsem ti řekla, jak ráda tě vidím?
Jo.
Nemusíš říkat všechno nahlas.
Ok.
Ok, takže kolik to dělá?
Panebože.
Dvojnásobek.
Takže...
Spokojil ses s tím, že ji mrzí, že tě zapomněla zmínit
a že tě zmíní příště.
První věc, kterou jsem po svatbě udělala,
bylo, že jsem z tvého otce udělala partnera,
aby mě nezačal nesnášet,
- aby mohl... - Co může dělat víc?
Může udělat, co se jí zlíbí.
Dát ti jakoukoliv funkci.
Vedoucího kanceláře.
Dopravu.
Cokoliv.
Místo manžela, kterého...
zmiňuje.
Už ti to došlo.
Tvoje matka je chytrá.
Musíš říct, co je třeba, abys dostal, co chceš,
nebo se spokojit s ničím.
Zřetelně, důrazně, mužně.
Nebo chceš být jako tvůj otec?
Nic, brouku.
Nakopla jsi mě.
Díky, mami.
Mám tě rád.
Díky.
Ahoj, Estelle.
Spojíš mě s Jen z právního, prosím?
Dobře, vydrž.
Dobré ráno.
Dobré ráno, Jen. Zjistili jste něco?
Ano, zjistili.
Je to vládní majetek, a proto
- je bohužel proti... - Takže je to sporné?
- Ano. - Dobře.
Estelle, jsi tam?
- Jo. - Musím něco odvrátit.
Svoláš tiskovku, jakmile dorazím?
Nevystřídali vás?
- Dobrý den. - Dobré ráno.
Mysleli jsme, že chcete, abychom zůstali.
Nebo... došlo k nedorozumění?
Promiňte, nerozumím. Nedorozumění?
Řekla jste: Na viděnou.
Pochopili jsme to tak, že chcete...
Možná to byla naše chyba.
Mysleli jsme, že chcete...
Abyste porušili úsporná nařízení
a plýtvali přesčasy, když se osekávají rozpočty?
Ne.
- Ne? - Ne.
Lidi bydlí v autech.
A vy jste tu seděli a obírali je v tom vašem.
Byla to chyba.
Já jsem nadřízený. Já jsem odpovědný.
Přijetí odpovědnosti nic neznamená.
Sakra, Nashi.
- Co to...? - Má pravdu.
Udělal jsem to kvůli dětem.
Nemusíš utratit ani ň, abys mohl být s dětmi.
Existují muzea, knihovny,
parky, hřiště.
Hra na schovávanou.
Míč, kristepane!
Jo! Jo.
Díky.
Za tipy.
Díky. To bylo nápomocné.
Hoď jim míč. Když ho chytí, řekni: Dobře!
Jo. Jo.
Piškvorky.
Půjdu rovnou k věci.
Stojím před hrozícím šířením
jistých skutečností o mém osobním životě.
Chci promluvit první, abych později
nepůsobila reaktivně nebo defenzivně.
Poslední zhruba rok jsem ve snaze udržet si zdravé manželství
a v budoucnu snad i založit rodinu
- navzdory 17hodinovému pracovnímu dni... - Pst!
...trávila pauzy na oběd se svým mužem
v kanceláři, potažmo bytě, který mi nebyl přímo přidělen.
Oddávali jsme se manželskému svazku.
Jedna z interpretací státního zákona
považuje užívání vládního prostoru
pro tak striktně osobní věci za protizákonné.
Třebaže někdo to vidí jinak,
pověřila jsem státní auditorku,
aby nacenila čas, po který jsem prostor užívala,
a já příslušnou částku zaplatím.
Brzy snad zákonodárcům a lidem předložím
něco, co si mnohem víc zaslouží naši pozornost a čas.
Děkuji.
Co myslíte manželským svazkem?
Ello, tohle musíš vidět.
- Casey, bože. - Dělej, co musíš.
Potřebuju s tebou mluvit.
S dovolením.
Kde... kde je?
Říkala, že chvíli nebude k zastižení, ale že se bude hlásit.
Ok, dobře.
Řekni jí, že ji musím vidět
hned, jak si zapne telefon.
Můžu jí říct, o co jde?
Jistě. O to, že všechno zničila!
Dobře! Řeknu jí to!
S krizemi na všech frontách,
v práci, manželství, s problémovým mladším bratrem,
se problémem stává, kde začít.
Casey, miláčku, ty pláčeš?
- Co? Ne! Blbost. Přeskočilo ti? - Promiň.
Myslíš, že začnu brečet, když mluvím o Susan?
- Ok. - Je mi to podobné?
Je to už dlouho. Nebudeš kvůli Susan plakat.
Budeš to v sobě kupit a mít relaps něčeho,
co není agorafobie,
ale kvůli čemu jsi nevytáhl paty... jak dlouho?
Třináct měsíců.
- Co? - Nic.
Zkazil jsem si život tím,
že jsem na Susan zatlačil moc brzo.
Myslím na to mockrát denně.
Je to jedna z těch chyb, z nichž se nevzpamatuješ.
Chceš říct, že jsi ji požádal o ruku?
Ne.
I když by to odpovídalo mým citům.
- Ok. Tak co jsi udělal? - Co jsem udělal?
Jo.
- Slovo od slova? - Ne.
- Jen obecně? - Jo.
Ok.
Řekl jsem, že věřím, že načasování je všechno.
A že se bojím, že řeknu
ve špatný čas:
„Chci s tebou přestat chodit, protože jsem našel člověka,
který dá mému životu smysl.“
To je skoro slovo od slova.
A pak jsem řekl, možná moc nahlas, že ona je ten člověk.
A zeptal jsem se, jestli to cítí stejně.
A tím pádem bude taky chtít přestat hledat někoho dalšího.
A ona řekla, že je to divné.
A pak řekla „divný“ ještě několikrát a...
A tak to skončilo.
Řekla, že ty jsi divný?
Ne. Ne. To je skvělá otázka. Řekla, že „to“ je divné.
Myslíš, že je ještě naděje?
- A to bylo před rokem? - Jo, sotva.
A když jsi jí zavolal?
Nezavolal jsem jí.
A ona tobě taky ne?
- Nechápu to. - Změnil jsem si číslo!
Protože jsem nechtěl vědět, že mi nevolá.
Nezavolala hned, to bylo jasné dost.
- Myslíš, že bych jí měl zavolat? - Ano!
- A co bych měl říct? - Jak se má?
- Že na ni myslíš. - Ok.
- Že ji chceš vidět. - Ok.
Že...
- Víš. - Co?
Nechci to říkat, protože vím, jak u toho zním,
ale pravda je,
že bydlí až u Trent Parku. Takovou...
vzdálenost pro mě bude těžké překonat.
- Víš? - Ok.
Ale víš co?
Už jen říct to bylo těžké, a i tak jsi to udělal.
- Jo. - Casey, máš skvělou pracovní etiku.
Tohle je teď tvoje práce.
Ok.
Zavolej jí. A kdyžtak zavolej mně.
Tak jo.
Skoro nelituju toho, že jsem ti zavolal.
To beru.
Ahoj, něco nového?
Jedno z médií tě začalo poněkud divně nazývat
a chytlo se to.
- Chceš to slyšet? - Jasně.
„Polednice.“
Snad mi to nezůstane.
Ale tvoje popularita stoupla o dvě procenta.
Tak toho využijme, dokud můžeme.
Až dorazím, svolej všechny.
Bude to dlouhé zasedání bez telefonů.
- Dobře. - Ahoj.
- Počkej chvíli.
- Jak se máš ty? - Děláš si srandu.
Jsem na vrcholu blaha.
Mám se nejlíp za svůj život.
I když možná budu muset vystříkat lobbisty.
Kteří mě, mimochodem, zahrnují dárky v ceně do deseti dolarů.
Kdybys potřebovala magnet na ledničku nebo jednu růži, řekni.
Je to zábava, Ello.
Jo, taky mám pocit.
Nevím, jestli zábava je to slovo.
- Ello, je to zábava. - Dobře. Tak jo.
Polednice končí.
Dobře. Tak jo. Pa.
Počkej! Počkej.
Nesehnala bys mého otce?
Jak si přeješ, Ello. Hodně štěstí.
Ahoj, tady Ella.
Můžeme se vidět teď?
Super. Jaká je adresa?
To je skvělé, že jsi tady. Pojď dál.
Tak guvernérka?
Udělal jsem ti...
Poslyš, Casey už tak nevychází z bytu
a tvoje telefonáty ho stresují.
Takže s tím přestaň.
To jsem ti přišla říct.
Jo. Potřebuju, abyste pro mě vy dva udělali jednu věc.
Olympia mě opustí,
jestli se neusmířím se svými dětmi.
Říká, že musím přijmout všechny svoje
přešlapy.
Které jsem sepsal.
Abych ti mohl nabídnout konkrétní pocity viny.
Vydrž.
Tady mám svoje přiznání.
Tak.
Je super, že tohle děláme.
„Chtěl bych uznat své minulé skutky,
kterých hluboce lituji a stydím se za ně.
Během manželství
jsem byl záletník.
Užíval...“
Zaměstnanecké výhody.
Chybná omluva.
„Poslal jsem Caseyho v osmi na vojenskou školu,
protože jsem za něj nechtěl nést odpovědnost.
Vyhýbal jsem se Elle,“ tobě,
„kdy to šlo, protože, upřímně, jsi mě děsila.“
To se nezměnilo.
„A zřídka jsem projevoval lásku,
- i když...“ - Věř mi,
to ničemu nepomůže.
Chceš se usmířit? Dej pokoj Caseymu.
A jak mám napravit věci mezi námi?
- Napravit? - No tak! Začít napravovat.
Dáš pokoj Caseymu.
Ano? Ano?
- Ano. - Ano?
- Ano! - Super!
A pokud víš o něčem,
co stojí v cestě tomu, abychom se posunuli dál,
tak mi to prosím řekni.
Je něco,
čím se pořád užírám.
Podváděl jsi mámu i ke konci?
Ne. Ani ne.
Co jsem řekl? Řekl jsem ani ne.
Musím nejdřív zavolat.
Ahoj, Susan, tady Casey.
Casey McCay?
Jo, a jak!
Jsi vdaná?
Ne, ne. Já taky ne.
Můžu se zastavit?
Ok. A kdy budeš zpátky?
Ok. Za dvě hodiny jsem tam.
Pak kdo tu nefunguje.
ULICE NA ŠANCÍCH
Verum est difficile.
Ten koberec nelže.
Pravda je těžká, ale občas je potřeba se jí postavit.
Musím s tebou mluvit.
Jasně.
Super. Díky, všichni.
Guvernérko, právě začíná vaše první zasedání se všemi zaměstnanci.
Díky, Estelle.
Co se děje?
Svolala jsi tiskovku.
O našich životech.
Aniž bys to se mnou probrala.
Máš pravdu.
Já... Ano. Já...
Bylo potřeba okamžitě něco udělat.
Ale měla jsem to s tebou probrat.
Máš naprostou pravdu.
A vylíčila jsi mě jako někoho,
kdo nemá na práci nic lepšího než klátit svoji ženu,
když zrovna nemá na práci nic lepšího.
- Slyšíme ho tady. - Přísahám...
Jo. Rozumím.
To jsem neřekla.
Stačilo to se mnou probrat.
A tohle všechno si ušetřit.
Musíme si promluvit doma.
Tohle není vhodné místo.
Ne v trůnním sále!
- Tady ne. - Chraň Bože!
Sleduješ nějaký cíl?
Kýžený výsledek?
Protože jestli ano, tak teď ho rozhodně nedosáhneme.
Takže toho, proboha, nech a promluvíme si pak.
Ne! Jasný?
Ello?
Za všechno můžeš ty. Víš to?
Kdybys mi důvěřovala, že to zařídím...
Udělal bys co?
Neodbíhej od tématu.
- Co je téma? - Téma?
- Téma je, že jsi to posrala. - Takhle se mnou nemluv.
Víš, co je téma?
Téma je, že tohle manželství mi nevyhovuje.
Něco jsi provedl.
A teď z toho máš strach.
Ne, to ty z toho máš strach.
Zaplatil jsem tomu chlapovi, aby ten příběh pohřbil kvůli tobě!
A nebyl to úplatek. Potvrdil mi to právník.
Žádný zákon nezakazuje někomu zaplatit,
- aby něco nenapsal. - Dal jsi peníze do obálky
- a předal mu ji? - Ne peníze. Chtěl šek.
- Dal jsi mu šek? - Jo.
A nenapadlo tě, proč chce šek?
Protože šlo o 7500, Ello.
Nikdo u sebe nechce mít tak velkou hotovost.
Proč jinak?
Kvůli důkazům, Ryane!
Ok. Co kdybychom si promluvili o nás?
Naše manželství ti nevyhovuje.
Ne, ale mohlo by.
Vzpomínáš, jak jsi říkala,
že mě zmíníš v dalším projevu?
- Ano. - Ano?
Tohle by to mohlo
mezi námi urovnat.
Tohle...
by to spravilo.
Co...
„Manžel mi bude stát po boku
a své zkušenosti v sektoru služeb využije
pro službu všem, blahobyt vás všech.“
To jsi psal sám?
Jo.
- Probral jsem to doma, ale jo. - Ok.
„Bude součástí řízení státu, který oba milujeme.
Z našich rodinných hodnot se stanou vládní hodnoty.
Je mi potěšením vám oznámit, že máte dva za cenu jedné.“
To zní, jako bys byl spoluguvernér.
Můžu ti být užitečný, Ello.
Protože lidi... mě mají rádi. Jo.
A upřímně, když vidí tebe...
Ne.
Ok, nedělám si legraci. Jestli nedostanu...
Jestli nebudu mít funkci,
- ve které budu něco řídit... - Ryane.
...tak jaký budu mít účel?
- Účel? - Bez toho budu tvůj co?
Manžel?
To na parkovací místo nestačí.
Panebože.
- Ello. - Mám zasedání.
- Promluvíme si pak. - Ne, ne.
Závisí na tom naše manželství.
Nedělám si legraci.
Matka říkala, že ty obědy jsi chtěla,
abych nepodváděl jako tvůj otec.
Ale já nejsem tvůj otec.
Jasné?
Když jsem nešťastný, tak nepodvádím, Ello.
Odcházím.
Jako právě teď.
Tak dobře!
Jestli si to nerozmyslíš teď a tady,
tak to zveřejním. Hned.
A nebude to
„popřáli si vzájemně štěstí“.
Bude to rozvod. Ošklivý rozvod.
Navrch ke všemu.
Zničí to tvoji kariéru, Ello. Vážně.
Proč by sis to dělala?
Protože myslím, že kdybys mě měl aspoň trochu rád, tak bys mi tohle nedělal.
Guvernérko. Telefon.
Ano.
Nikdo, kdo není na seznamu.
Rozumím.
Netleskejte!
Promiňte. Omluvte mě. Dejte mi minutu.
Jistě. Samozřejmě.
Ne.
Tak jo.
Vrhneme se na to, co říkáte?
Dobrý den.
Moc ráda vás tu všechny vidím.
Tudy.
Už jdu!
Ahoj.
Měl jsem něco přinést.
Kytku nebo autíčko s mašlí.
Co?
Omlouvám se.
Napadlo mě to na schodech
jako vtip, abych tě rozesmál...
To mi nedošlo.
Je to vtipné. Směju se.
- Promiň. - Ne, vážně.
- Jo. - Jo.
Ráda tě vidím.
Díky.
- Vypadáš... - Jak? Hubenější?
Určitě.
Ale chtěla jsem říct, že vypadáš...
Nervózně?
Ne.
Nebo možná. Nevím.
Promiň. Ne...
Nenechám tě ani dokončit větu. Jsem...
Nenecháš. Ale to nevadí.
Taky pořád stojíme ve dveřích.
- Promiň. - To je v pohodě.
- Chceš jít dál? - Jo.
Tak jo.
Když jsem...
- Co? Casey. - Fakt to chceš vědět?
Jasně.
Když jsem tu byl naposledy,
řekl jsem něco, co ti přišlo,
možná oprávněně, přehnané.
Pamatuješ? Nesnažím se ti dostat do hlavy.
Můžeme zpomalit?
Zpomalit. Jo. Dobře.
Dobře. Jo.
Pár bloků odsud je skvělá restaurace,
myslím, že by ti tam chutnalo.
Pojďme tam. Bude se ti tam líbit.
Stejně si moc nepamatuju, co se tehdy stalo. Takže...
Fakt ne?
Fakt si to nepamatuješ?
Chceš shrnout základní body
- naší poslední konverzace? - Ne!
Ne, to není potřeba.
Myslela jsem, že dneska to bude víc ve stylu:
„Jak se celou tu dobu máš?“
„Normálně. Mám se normálně.“
„Bože. Já taky.“
To nevím, jestli zvládnu, Susan.
Promýšlel jsem, co chci říct o minule.
A já zase nedokážu navázat na rok starou konverzaci.
- Ok. - Super.
- Fajn. - Bezva.
Bezva.
Vezmu si kabát a tobě se tam bude líbit. Jo?
Nechovej se takhle.
To ty sis změnil číslo.
Ty!
Jo, protože jsem nechtěl vědět, že mi nevoláš.
Víš, že jsem si změnil číslo!
Jo, génie.
Co bys mi bývala řekla?
Co bys řekla?
Že se o tebe bojím. Tehdy.
Můžeme toho nechat?
Ok.
Myslím, že jsme snížili ztráty.
Tohle je divné, já jsem vyčerpaná
a ty jsi pořád...
výstřední.
Takže jo.
Myslím, že vím, co myslíš!
Potřebovala jsi čas
a já ti ho nemohl dát.
Jo.
Pořád nemůžu, Susan,
pořád nemůžu.
Ok.
Ale, ale, ale...
Je tu „ale“, ok? Je tu „ale“.
Myslím, že jsi ztratila nit konverzace, kterou jsme skoro měli.
Mluvili jsme o tom, že naposledy
jsem ti položil otázku komplikovaně.
A vím, že se k tomu nechceš vracet.
Ale věřím, že kdybych se tě mohl zeptat jednodušeji,
vyčistilo by to minulost a mohli bychom jít ven
a najíst se a...
A bavit se!
Mohla bys jít sem, prosím?
Prosím?
Co kdybychom...
si sedli...
A...
Možná místo mluvení o tom
to prostě...
To prostě udělám, jo?
Tak jo.
Otázka, kterou jsem ti tehdy chtěl...
a pořád chci položit, je...
Susan, chceš být moje holka?
Casey...
Jo?
Skoro ti závidím to, jak ne...
Ne.
Ok. Poslyš.
Uběhlo hodně času.
A měli jsme jiné zážitky a byli s jinými lidmi.
Nebo ne. Já ne... Myslím čistě hypoteticky.
Chci říct...
Kdyby ses mě tehdy zeptal, jako ses mě zeptal teď,
bylo by všechno jinak?
Nevím. Možná.
To je složitá odpověď, Susan.
Prostě...
Prostě mi to řekni.
Jo. Jednoduše to bude lepší.
Ok. Jo.
Myslím, že budu tvoje holka.
Ok.
Budu upřímná. Jsem stejně překvapená jako ty.
Ale už je to tak. Takže se můžeme jít najíst?
- Jo, rozhodně. - Super. Díky moc.
Ok.
Jsem u vytržení.
Ok, jo. Tohle...
- půjde. Jo. - Jo.
Postupujte spořádaně...
Počkejte. Zpomalte.
Klid!
Ryane, můžete dodat něco k tomu, co zaznělo na tiskové konferenci?
To moje žena si myslela, že úplatek to vyřeší.
A ukončit naše manželství bylo její rozhodnutí.
- To mě mrzí. Řešili jste... - Nemám, co víc bych k tomu řekl.
Děkuji, Ryane.
227 zmeškaných hovorů
Kdo pomáhá odborům školství?
Kdo z nás je na jejich straně?
Chci vám ukázat dokument
o systému středních škol v Oregonu,
který je naprosto fascinující.
Kristepane!
Ztratila jsem pojem o čase. Omlouvám se.
Je to dobrý opěrný bod.
Ale...
Chci jen říct, že...
Jsem u vytržení!
Vy snad taky. A jestli ne,
je na mně vás nadchnout.
Ustupte!
Prosím, zůstaňte, kde jste. To je rozkaz!
Ustupte!
Guvernérko!
Máme vás.
- Ustupte! To je rozkaz! - Ustupte!
Manžel tvrdí, že guvernérka vystavila šek na 7500 dolarů
s prohlášením, že je to na „poradenství v oblasti PR“.
Senátor Tom Lawrence nyní zvažuje podat
návrh na vyslovení nedůvěry.
Počkejte!
Guvernérka vypadala zhrouceně,
když jí pomáhali...
Zatracení novináři.
Neslyším vás.
Ne...
Štve mě, jak vás neslyším.
Opatrně, prosím.
Pás, pás, pás.
Bezpečnostní pás, prosím.
Co jste říkal?
Jen „zatracení novináři“.
Je snadné vinit reportéry.
Řeší stejné problémy jako ostatní.
Škrty,
extrémní pracovní zátěž,
ztrátu důstojnosti,
ztrátu cíle.
Kdo ví?
Možná jsme všichni křečci ve stejném kolečku.
Začínáme se bát, že dítě, které si nás pořídilo,
o nás ztrácí zájem.
To je... silné.
Snowbird.
Tady Maggie. Dejte mi ji k telefonu.
Vůdkyně většiny s vámi chce mluvit.
Vím, že to bude znít slabošsky,
ale nemůžu.
Nemůže přijít k telefonu.
Sedíte s ní v autě.
- A jste v tom až po uši. - Řeknu jí, že jste volala.
Díky. Na slyšenou.
Vezu vás na pohotovost.
Ne, ne.
Víte, co by to bylo?
Býval jsem záchranář
a jevíte známky lehkého otřesu mozku.
Potřebuju jen klid na přemýšlení.
Nic víc.
Prosím.
Umíš tohle?
- To je nechutné. - Připravená?
Díky!
Ovšem.
Udělal jste to na můj příkaz.
Takže se nebojte.
Nebojte se.
Ano?
- Ahoj. - Bože, díky.
- Ahoj. Pojď. - Ok.
Usušíme tě.
- Ahoj. - A osprchuješ se.
A vzadu mám oblečení z doby, kdy jsem vážila jako ty.
Polévku. Polévku? Udělám ti polévku.
Je ti dobře?
- Dobře. - Dobře.
Je mi dobře.
Dokaž to.
Zkus říct něco jiného.
Cítím se divně.
Pořád myslím na něco, co jsem četla.
O oběti laviny.
Ta žena byla takřka pohřbená zaživa.
A...
Ztratila jsem nit.
- Oběť laviny. - To je ono.
A mohla hýbat jen dvěma prsty.
Tak jimi hodiny hloubila malou kapsu kolem pusy,
protože potřebovala slyšet svůj křik.
Křik by ti pomohl, Ello.
Jo. Do toho.
Udělej to.
- Ne. - Udělej to.
No tak. Prostě křič.
Tak dobře.
Dělej!
Dobře!
Ne.
Nemusela bych přestat.
Škoda, chtěla jsem se přidat.
- Dobrý den. Je tu Ella? - Ne.
- Ahoj, Bille. - Vida. Je tady.
Ahoj.
To je hrozná skrýš.
Helen McCay. Prosím omluvte moji mluvu a chování.
Dobře.
Mám s sebou celé vedení. Jsme ve smrtící časové tísni.
Kolik je to lidí?
Cože?
Patnáct, dvacet, třicet?
- Proč? - Protože bychom měli jít do mého podniku.
Na rohu. U Helen.
Dobře. Nepoklepávejte na mě.
Pojďte!
Páni, na tuhle chvíli čekali.
Konečně se mohli zbavit Elly,
která jim neustále připomínala, že jejich noční můry
o vlastní neschopnosti jsou možná opodstatněné.
Proč je jich tolik?
Bože na nebi.
- Tudy, lidi. - Tady.
Hrozně nás tlačí čas, protože tvůj manžel se rozhodl, že musí mít svoji
chvilku slávy.
Co udělal?
Veřejně oznámil, že jste se rozešli.
A uvedl důvod proč.
A ten důvod byl?
Můžu mluvit jen s Ellou?
Ne. A ten důvod byl?
A ten důvod byl?
Řekl, že on chtěl vaše manželství zachránit,
a ty jsi ho chtěla ukončit.
Přestože jsi mu přiznala, že to bez něj nezvládneš.
A že jsi souhlasila s prohlášením, že těch 7500 dolarů
je na nějaké PR poradenství, či co?
Ať chcípne, sráč jeden!
Omlouvám se. To jsem nikdy dřív neřekla a už nikdy neřeknu.
Takže
to vypadá, že si neumím udělat pořádek ani doma,
- natož abych mohla vládnout? - Vládnout.
Přesně to říkají průzkumy.
Promluv si o tom s vládkyní většiny.
- Maggie! - Jo!
Dobře.
- Ahoj, Ello. - Ahoj, Maggie.
Ok. Urychleme to.
Chceme, abys hned rezignovala.
Prohlásíme tě za nekompetentní,
což z tebe udělá loutku na celých 14 měsíců funkčního období.
Vím, že je to pro tebe rána.
Ale taky že nerada chodíš kolem horké kaše.
A promiň, ale musíš se rozhodnout do dalších zpráv.
Jinými slovy hned teď.
Bille?
Půjdeš se mnou na chvíli ven?
Minutu.
Pamatuj na svůj slib, Bille.
- Slib? - Nevím, co má na mysli.
Hej!
Pomozte jí, nebo běžte k čertu.
Díky za vklad.
Musíme to rychle uzavřít.
Nemůžu se teď spolehnout na svůj mozek.
Tomu rozumím.
Nezaměstnanost, nebo nemohoucnost. To je těžká volba.
Jestli to pomůže, výhra není ani jedno.
Je to prašť jako uhoď.
Tak či onak ti budou už napořád říkat guvernérko.
To je na tom pěkné.
Dělám zásadní chybu? Co se nás dvou týče?
Jakou chybu?
Jsi můj přítel, Bille?
No...
Za těchto okolností je to hodně složitá otázka.
Ok.
Ano, jsem tvůj přítel. Jsem.
Ahoj, přítelkyně.
Ale mám i určitou roli.
Kvůli svému schválení mám trochu svázané ruce.
Jo.
Slíbil jsem jim, že do toho nebudu zasahovat.
Ale to neznamená, že nemůžu přemýšlet nahlas.
Měla bys udělat, co po tobě chtějí, Ello.
Odejít, dokud je to špatné, protože jestli to neuděláš,
- s radostí ti to udělají ještě horší. - Proč s radostí?
Protože děláš to nejhorší, co jim kdo může dělat.
Poukazuješ na jejich nedokonalosti.
Říkám ti, Ello, udělají ti z těch 14 měsíců peklo,
na oplátku.
Takže pokud se nevyžíváš v ponižování...
- Nevyžívám. - Tak tam běž a rezignuj.
- Ne. To nemůžu udělat, Bille. - Proč?
Tu práci miluju.
Nenechají tě nic prosadit.
Budou se ti dívat přes rameno.
Dobře. Skončil jsem.
Musím jít.
Jestli...
Jestli se budou ptát, co jsme tu dělali...
Nemusíš se bát. Běž si pro schválení.
Díky. Sbohem.
Ello?
Myslím, že si můžu dovolit jeden postřeh, nad nímž můžeš přemýšlet.
Když se zjeví tolik lidí, aby tě přiměli něco udělat,
máš v rukou lepší karty, než si myslíš.
Nalož s tím, jak chceš.
Pěkně.
Úplně jsem tě nezklamal.
Hodně štěstí, El.
Zůstávám.
- Dělá si srandu? - Cože?
Ne, ne!
Můžeš zkusit nebýt na chvíli dobroditelka, a být politička?
Promluvme si. Možná dojdeme k nějakému kompromisu.
Promiň, „konsenzu“.
Jistě.
Pro začátek nade mnou zkus nestát.
Není to osobní. Dělám svoji práci.
Jistěže je to osobní, Maggie.
Tak mluv.
Když nedostanu to, co chci,
tak nejenže zůstanu ve funkci,
ale budu kandidovat jako nezávislá proti vašemu kandidátovi.
Ano, prohraju. Ale dostanu kolik hlasů?
Moje popularita se někde bere.
I Polednice má svoje fanoušky.
I kdybych dostala jen 11 procent, tak strana nemůže vyhrát.
A ty to víš.
Nebo?
Nebo...
Odejdu.
Když?
A mám tě!
Když...
Budou dva způsoby, jak nahlížet na Ellino guvernérství.
Buď že to byla ostuda
poznamenaná přihlouplým osobním skandálem,
anebo tak, jak to vidím a miluju já,
a sice že za pouhé tři dny ve funkci...
Mám z toho dobrý pocit.
...dosáhla nebývalého legislativního úspěchu.
Ta zubní záležitost,
v rozpočtu na ni ne...
Peníze nejsou potřeba.
Zaplatí to stomatologická komora.
Stačilo by jim veřejné poplácání po zádech.
Tím můžu sloužit.
Díky, Maggie.
Ello...
Ztratil jsem jízdenku do dobrého života.
Teď ne.
Ne, Ello, můžeš...
Můžeš mi dát chvíli?
Tu, která na nás vždycky čekala.
Tu, kterou potřebuješ ty.
Můžeš mi odpustit?
Ani ne.
Chápu, co je dobrého na odpuštění,
ale nejsou chvíle, kdy nikdy neodpustit
je rovněž osvobozující?
Jen se ptám.
Nedokážu ovládat svoji zlobu na Ryana.
Nikdy jsem nebyla tak naštvaná,
je to až k nesnesení.
Neumíš si představit ten pocit. Neumíš.
Musíš něco udělat.
Pleteš se.
Umím si představit ten pocit.
Já...
Ty...
Držím to v sobě.
To musí být hrozně frustrující.
Správně!
To máš z toho, že nekřičíš.
Poslyš, Ello, mám něco...
To bychom měly dělat každý den.
To bychom měly.
Je to senzační pocit.
Já... teda!
- Ello. - Jo?
Já...
Něčemu se vyhýbám. Musím se ti k něčemu přiznat.
Co...
Můj problém je,
že nedokážu hodit za hlavu, co Ryan udělal.
Chápu, že ty máš svoje způsoby,
jak se vyrovnat s jeho idiocií.
Takže?
Něco jsem udělala.
Ok...
Ello, uvedla jsem něco do pohybu.
Ale obávám se,
že jsem to s tebou měla nejdřív probrat.
No...
Já to mám snadné.
Zůstanu u toho, čemu jsem vždycky věřila.
Teta Helen ví, co je nejlepší.
Děkuju. Miluju tě.
Lžeme sami sobě, ale většina konců je nevyhnutelných.
Ať už jste si to zasloužili, nebo si o to koledovali.
PROVOZOVNA NESPLŇUJE HYGIENICKÉ PODMÍNKY
Jste idiot? Co?
Jste idiot?
Můžu to strhnout. Nic to neznamená.
Čemu se usmíváte?
- Příští vteřině. - Co tím myslíte?
Mluvím tady s...
Kladení odporu.
- Já... - Půjdeme.
Nevíte, kdo jsem.
- Lidi. - Napadl jste úředníka.
- Pojďte se najíst. - Kladení odporu.
Vím, co máte rádi. Pepperoni...
- Ok. - Extra sýr...
A vy Havaj?
Havaj.
- Omlouvám se. - Pokus o úplatek.
- Omlouvám se! - To je krása.
Díky za všechno, co děláte,
ale tohle vůbec není nutné!
Tohle je...
Omlouvám se.
Někdy omluva přichází moc pozdě.
Chvíli to trvalo. Ale Ella dosáhla přesně toho, za co bojovala,
schválení Pomoci mámám
a jednu z mála politik, které je zábavné vyslovovat.
Odontologická osvěta. Odontologická osvěta!
Uznejte, že vás to baví.
Prosím? Právní poradna pro nájemce.
Další call centrum.
Ale tohle je Ellino dítě.
Takže je tu jeden velký rozdíl.
Nikdo po nikom nic nechce. Vyjma odpovědi na otázku:
S čím vám mohu pomoci?
Není zač.
Je to bezplatné.
Rozhodně. Nemohou zvýšit nájem...
Chcete zajet k nám? Vyzvedneme vás.
Bůh s vámi.
Ano, vláda může lidem pomoci.
Ale nakonec, aby jakýkoliv ambiciozní plán fungoval,
lidé pomáhají lidem.
To je pro ni.
Poslyš.
Měl bys to udělat ty.
Říkal jsem to.
Měl jsi pravdu.
Poslouchejte.
Právě jsem zjistila, že do téhle chvíle jsme zabránili 3022 vystěhováním,
což znamená, že jsme zachránili střechu nad hlavou
9080 rodinám.
Blahopřeju!
Jste skvělí.
Díky.
Poslední myšlenka.
Neexistuje protiklad ke slovu „trauma“.
Ale „naděje“ je blízko.
Překlad: Tereza Benhartová