Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Helló, én vagyok a narrátor.
Tényeket fogok közölni Elláról.
De előbb megkapják, amit ő úgy hívna: „teljes átláthatóság”.
Neki dolgozom, amióta végzett a jogi egyetemen,
szóval nem egészen közömbös nekem.
Odáig vagyok érte.
Tényleg.
2008. A gazdasági világválság közepe.
De bizonyos szempontból jobb idők voltak.
Még mind bírtuk egymást.
Csupán harmincnégy évesen
Ella a harmadik legfiatalabb nő, aki hivatalt tölt be.
Klasszul hangzik, nem?
Az van, hogy mind elrejtjük a...
bocsánat, „szarságainkat”, amíg legyőznek minket vagy mi őket.
ALKORMÁNYZÓI IRODA
Ellával a szarságok tizenhat évesen kezdődtek.
Gyerünk, lányok!
Nem akarok ünneprontó lenni, de megütötték a főnyereményt,
akik mások normális,
maradéktalanul boldog családjának látványát
nem tőrdöfésként élik meg.
Lassan mennünk kell, Mr. McCay.
Sunyi tud lenni a végzet.
A beszédem.
A kabátzsebedben.
Az életünk felborulhat egycsapásra.
Vagy egyetlen szóra.
Várjatok!
Senki nem mond semmit?
Mit mondhatnánk, kölyök?
Case, hoznál nekem egy pohár vizet?
Persze.
Rajta, Ella! Mondd, amit akarsz!
Kösz, Helen néni.
Nem akarok úgy tenni, mintha ma csak kórházigazgatóként nyugdíjba vonulnál,
miközben azért küldenek el, mert több alkalommal is
szexuális viszonyod volt ott dolgozó nőkkel.
Ez a törvény szerinti aspektusa.
Miért? Van másmilyen?
Tennél bele egy kis jeget?
Nem.
Oké. Világos.
Akkor hat hétig felolvasok neked elalvás előtt.
A kép nélküli könyvekből, amiket örökké tart kiolvasni.
És ha nem tartod be?
Volt már, hogy nem tartottam be a szavam?
A másik aspektus, kölyök,
hogy mindhárom nő támogató levelet írt.
Nős vagy.
Nézd, leginkább azt kérik ma tőlünk,
hogy családi összetartást mutassunk, mert...
Kérlek, ne...
Nem tudom.
Anya!
Ne vigyetek minket, kérlek!
Én menni akarok.
Nem. Te nem mehetsz.
Tudod, mi az a traumatikus élmény?
Persze.
Case, sose tégy úgy, mintha ismernél valamit, amit nem!
Mert megtudni könnyű, és vicces.
És az egyetlen módja, hogy ne tudj meg valamit,
ha tetteted, hogy tudod.
Oké.
„T”. Oké. „Trauma: mentális sérülés, amit érzelmi sokk vált ki,
melynek emlékét elnyomjuk, így sosem gyógyul meg.
Agyi sérülés.”
Ez történhet velünk, ha elmegyünk.
Így is menni akarsz?
Köszönöm, nem.
Oké.
Mr. McCay, elkésünk!
Sosem bocsátok meg.
Szeretlek. Hívj bármikor!
Hat héttel később jött a következő csapás.
- Vannak lehetőségek. - Tényleg?
Én nem látok más választást.
- Tényleg. - Oké.
De nem tudom nézni, ahogy elmondod Ellának.
Micsodát?
Nos, szívem...
Az apádnak adódott...
egy nagy üzleti lehetősége Kaliforniában.
És Helen majd rendszeresen látogat minket.
Nem, anya... nem lehet.
Több mint egy évnyi kreditet veszítek az emelt szintű óráimból.
Ez felborítja a felvételimet,
és elvész a gyakornokságom, amiért annyi esszét megírtam!
És nemrég történtek egészen...
szóval... nem tudom, ígéretes dolgok történnek velem a suliban.
Azt a szociológiaesszét, amin annyit dolgoztam,
most kaptam vissza, és a tanár azt mondta...
azt mondta...
Itt van. Megmutatom.
Apád tiszta lapot akar mindannyiunknak.
Egy újabb tiszta lapot.
Anya!
Megpróbálnád elmagyarázni nekem,
miért tartasz ki mellette még mindig?
Tényleg szeretném megérteni.
Még mindig szeretem.
Akkor Istenem, óvj meg a szerelemtől!
Nem úgy érti, Istenem!
- Egy percet kérek! - Anya!
- Megint meg fogja tenni. - Talán. Lehetséges.
Valószínűleg.
Helen néni felvetette...
hogy talán egy darabig vele maradhatnál.
Amíg apáddal nem állunk stabilabb...
Legalább az iskolaév végéig.
És utána úgyis egyetemre mész, nem?
Tessék?
Nem akarom, hogy az én hibámból szenvedj.
Hé! Hé!
Nehogy magadat vádold bármiért is, oké?
De te se!
Helen néni, biztos, hogy örülnél, ha veled laknék?
Igen. Mérhetetlenül.
Még ébren vagy?
Anya sír?
- Igen. - Miért?
Mert megsértette magát.
Veled maradok, amíg elalszol, jó?
Hogy én mennyire imádlak, kölyök!
Mondd vissza!
Hogy én mennyire imádlak, kölyök!
Csillagos 5-ös JÓÉRT KÜZDŐ ERŐ LEHET BELŐLED.
Így kezdődött az egész.
Az a három nap, ami megváltoztatott mindent.
Tudtam, amint elolvastam.
És a gyomrom még nálam is előbb tudta.
- Jó reggelt, Estelle! - Jó reggelt!
- Ez a riporter nem tágít. - Ma miről beszélt?
Utolsó figyelmeztetésekről.
Ezúttal beleszőtte, hogy „komolyan gondolom”, csupa nagybetűvel.
Ella, beszélned kéne valakivel erről.
- Csak hogy kiadd a gondolataidat! - Jó, tudom, igazad van.
Köszönöm.
- Helen Sörözője! - Szia, Helen néni!
- Ella, szia! - Szia!
Csak gondoltam, megkérdezem, átmehetnék-e most.
Persze. Gyere! Minden rendben?
Minden, csak...
kéne valamiben egy második vélemény.
Elég hosszú. Majd személyesen.
Indulok.
Rendben, szeretlek.
Én is téged, szia!
Asszonyom, a kormányzó hívatja.
- Odaát van, a telefonközpontban. - Köszönöm.
A telefonközpont.
Ezek a zajos termek azért léteznek, mert a tisztviselők
nem használhatják a kormányirodákat pénzgyűjtésre.
Jó reggelt!
Elnézést a korai hívásért, a szenátor...
Így a párt telefonközpontokat bérel,
ahol elvárás, hogy legalább napi hét órában
folyamatosan pénzt kérjenek.
A legutóbbi ciklusban kétezer dollárt adott.
- És igen... - Beírok öt dollárt.
- ...ez őrültség! - Köszönöm.
- Ötven dollár. - Létfontosságú.
- Támogatna tovább is... - Harmincöt dollár.
Helló, Bill Moore kormányzó.
Bill Moore kormányzó, becenevén Bill kormányzó.
Ellával régi közös múltjuk van.
Ella volt a kabinetfőnöke, még Bill polgármester korában.
Csak szeretném megköszönni a...
...az ötszáz dolláros adományt.
Igen, hölgyem.
Hogy van...
Ki a férje?
Hogy van Jerry? Minden rendben önökkel?
Nagyszerű.
És ott az a két snájdig legény? Vagyis...
...leány? Colleen.
Persze. Ki tudná elfelejteni Colleent?
Hány éves is most? Négy?
Orvosi egyetem.
Én nem is zavarok tovább.
Köszönöm.
Elnézést a kavarodásért. Mi itt mind bolondok vagyunk.
Látod, mitől kíméllek meg?
Mondom, hogy szívesen csinálnám.
Imádok beszélgetni a szavazókkal.
Igen, ezért vagy borzalmas benne.
Nálad negyvenöt percig tartott egy hívás.
Kísérj el!
Mondanom kell valamit.
Állj, világ!
Hajrá, Bill kormányzó!
Imádjuk, Bill kormányzó!
Amit most elmondok, nem adhatod tovább senkinek.
Oké.
Itt az idő.
A kabinet.
A belügyminiszteri szék.
Az esélyesek között vagyok.
Bármikor megjöhet a döntés,
és neked fel kell készülnöd, hogy a helyembe lépj.
Gratulálok!
Baj van?
- Nos... - Ezzel a fejem fölött,
ha bármi gond van, inkább ne tudjak róla, oké?
- Szia! - Szia!
Az volt a baj, hogy a politika az egyetlen terület,
ahol egy pocsolyába is belefulladhatsz.
És Ella egy pocsolyánál sokkal nagyobb dologba lépett.
- Szia! - Szia
- Miért fagyoskodsz kint? - Miért akartál látni?
Van egy... komolyan röhejes, röhejesen komoly problémám,
és csak neked mondhatom el.
Mi baj van?
Rálapátolok a problémáidra, Ella.
Itt van az apád.
- Odabent? Most? - Igen.
- Miért? - Látni akar téged.
De felmehetünk a lakásba is.
- Igen. - Vagy... vagy...
Vagy csak beugrasz egy percre, csak a kedvemért.
Utálok így fogalmazni.
De ez a legjobb manipuláció, ami most eszembe jut.
Oké. Kaphatnék egy percet?
Igen, persze. Igen.
- Igen. - Oké.
- Én... - Nem, nem, menj!
Tizenhat éve, a legszörnyűbb nap.
Az anyja temetése.
Nagyon köszönjük.
Sokat jelent.
Ki az a nő?
Nem tudom.
Ne gondolj mindig a legrosszabbra! Nincs mindig igazad.
De én veled vagyok.
Az anyád kedves asszony volt.
De hála az Úrnak, támaszkodhatsz az apádra.
Köszönjük, hogy benézett, és hogy feltehetőleg jót akar.
- Menjünk! - Úgy sajnálom!
Sajnálom. Elnézést.
Hiányoztál.
Jó, de nem kell olyan gyakran írnod.
Mit jelentsen ez?
Mert vissza kell írnom, de mindig annyi házim van!
Nem kell minden levelemre válaszolnod.
Úgy érzem, hogy igen.
Én úgy érzem, hogy most anya miatt kéne sírnunk.
Nem fogok sírni.
Sajnálom.
Semmi baj.
Nekem nagyon kell.
Lehetne, hogy odaállsz, és nem engedsz be senkit?
Helen nénit sem.
- Igen. - Oké.
Oké.
Ne hagyd, hogy felhúzzon!
Ne búsulj! Ne dúl-fúlj!
„Ne búsulj! Ne dúl-fúlj!”
Akkor milyen legyek?
Golyóálló.
Szia!
Oké.
Ha nem ellenzed,
nem tárgyalnék a régi gondjainkról.
Dehogy. Nem tudnánk fejest ugrani a múltba,
amikor nem láttuk egymást... mióta?
Te sem emlékszel?
Tizenhárom éve.
Sosem volt lehetőségem elmondani a barátnődről, akivel jártam...
Ezzel akarod kezdeni a beszélgetést?
- Kettő volt. Igen. - Kettő volt.
- Egy magamfajta férfi... - Tudod mit, apa?
- Tudom, megértem... - Nem.
Megértem, mivel egy ideje nem csináltunk ilyet,
szeretnél valahogy újra kapcsolódni vagy mi.
De tényleg, kérlek, tényleg... elég a bocsánatkérésből!
Eddie! Azt mondtad, érted.
Megígérted, hogy nem leszel önmagad.
A nagynénéd azt szeretné, ha ma csak megtörném a jeget,
és később térnék rá arra, hogy miért is
akartalak látni.
De ehhez túl okos vagy.
Nem, te vagy túl hülye!
Oké, láttátok egymást. Jól ment.
- Ja. - Nővérkém!
Nézd, én már más ember vagyok.
- Elmondhatom, miért? - Nem.
- Tényleg? - Eddie! Nem!
Már érdekel. Kérlek, folytasd!
Találkoztam... egy hihetetlen nővel.
Ne!
Pszichológus.
- Gyere! - Berkeley, PhD.
Rávezetett, milyen kulcsfontosságú,
hogy kibéküljek a gyerekeimmel.
- Ne, ne! - Ella!
Nem veszíthetem el Olympiát.
Még sosem éreztem így egyetlen más nő iránt sem.
Jézus, Eddie!
Jaj... anyád nem számít bele!
Ő teljesen más kategória!
- Festi a haját. - Átültetés.
Soká tartott, hogy ignorálni tudjam.
- Rettenetesen sajnálom! - Erre besétál...
Tudom. Tudom.
Nem is kéne beszélnünk róla.
Koncentráljunk arra, amiért te jöttél!
Mi történt?
Oké. Helen néni...
Kérlek, ne ítélkezz minden egyes szónál!
Csak hallgasd végig az egészet! Oké?
Megpróbálom.
Megígértem magamnak,
hogy a munkám nem fog a házasságom rovására menni.
Túlzás volt.
Túlzást volt.
Bocsánat. Folytasd!
És mivel a munkámban sose volt célszalag,
és minden este kimerülten értem haza...
Mindegy, találtam egy kis vendéglakást
a Kapitólium alatt, amit senki sem használt.
Ezért ebédidőben gyakran...
ott találkoztunk Ryannel, és...
ott lehettünk egyedül és...
együtt.
Szex!
Szex mindennap?
- Nem mindennap. - Oké, Ella.
- Ella! Ella! - Igen?
Talán túl elszántan próbálsz felelősséget vállalni mindenért.
És kit érdekel?
Nos, nemrég kirúgták az egyik biztonsági alkalmazottat,
aki valahogy képes átlátni csukott ajtókon,
mert elmondta egy riporternek, aki azóta megkeresett
és ezzel zsarol spéci hozzáférésért cserébe.
Drágám, nem kerülhetsz bajba, amiért szexszelsz a férjeddel.
- Én is ezt hittem. - Nem ám!
Kiderült, hogy van egy nagyon konkrét törvény...
amiről nem tudtam,
amely tiltja a kormánytulajdon magáncélú használatát.
És ha ez kiderül, amikor valami más is kiderül
hamarosan, amiről még nem beszélhetek,
de durván rám irányítja majd a figyelmet.
Szóval...
Elég! Elég, Ella!
Szánalmasnak hallom magam!
Sztornó az egész.
Most... visszamegyek az irodába,
befogom a szám és megoldom egyedül.
Csak felzaklattam magam.
Nem fordul elő többet. Bocs, Helen néni!
Hű, ez érdekes volt! Szeretlek.
- Ella, várj! - Igen?
Aggódom érted.
Jól vagyok.
Aggódj Casey miatt!
Megint nem reagál semmire, és aggódom érte.
Ismered az öcsédet.
A „hagyjatok békén” műsorszámát gyakorolja.
Oké.
Megígérted, hogy nem kapkodod el!
Eddie, elfelejtettem, milyen veled az élet.
Elszúrtad!
Felrobbanok! Menj!
Először is, még sosem voltam ennél kamumentesebb.
És...
talán ő szúrta el.
Olympia szerint evidens,
hogy Ella jobban lesz, amint megbocsát nekem.
Akkor közöld Olympiával, hogy a megbocsátáshoz
az kell, hogy addig abbahagyd a bénázást, amíg felzárkózunk melléd.
Mi kell, hogy az emberek rájöjjenek, hogy megváltoztam?
Kasztrálás.
- Túl sok. - Inkább túl kevés.
Case, megint én vagyok.
Szia!
Nem stresszelésből, csak...
tudasd velem, hogy vagy! Kösz.
Asszonyom!
Csak...
Családok, mi?
Ja. Egyetértek.
Mi az?
Tudja, az anyám olyan...
Na... mi is az a szó?
Bolondul. Bolondul...
Elnézést. Nem hallom.
Megismételné?
Az anyám bolondul értem, tudja?
De durván.
Én vagyok az aranygyermek.
Nemrég meglátogatott.
És a moteljében medence van.
Szóval érte mentem,
és ott lebeg egy ilyen... buborékfotelben.
- Igen. Klassz. - A vízben, tudja?
És meglát engem...
rögtön felkel, hogy leülhessek. Izommemória.
- Ugyan! - Esküszöm. Nagy loccsanás.
- Nem lehet igaz. - És imádom őt,
de ahogy felvisított,
az volt a legviccesebb hang, amit valaha hallottam.
- Képzelem... - Így... így...
Instant családi legenda.
De jó!
Bill odabenn vár rád.
Nem fogad hívásokat. Csak ücsörög.
Csendben.
Oké.
Igen, tessék! Bújj be!
Helló! Mi a helyzet?
Sikerült.
Benn vagyok a kabinetben!
- Na? - Ez...
Azonnal lemondok, hogy felkészüljek a kinevezésemre.
Így a következő tizennégy hónapban te vagy a kormányzó.
Gratulálok.
És máshogy úgysem kaptad volna meg.
- Nos... - Ugyan már!
Nem vállalnád be a sok szart egy kampányhoz.
És engem nem neveztek volna ki a munkád nélkül.
Nézz csak ránk!
Van szebb két embernél, akik mindent egymásnak köszönhetnek?
Kösz, Ella!
Köszönöm.
Várj, várj! Bocs.
Mielőtt elmész, megígérted
a három pluszszavazatot a Mamatörvényhez.
Eskü! Így fogalmaztál.
A nagyágyú, az életkezdési program,
tanácsadást biztosít várandós nőknek,
amikor gyakori a depresszió, a szorongás, és...
Bill?
Otthoni látogatásokkal, hogy figyeljük a togyogók egészségét.
A kutatások szerint ez az életkor kulcsfontosságú...
Cserébe tehermentesíti...
Ella! Ezt el kell engedned.
Nincs semmi, amin tavaly keményebben dolgoztam volna.
Egyszerűen és jelentősen növeli a kicsik esélyeit a jobb élethez.
Nem fogom törni magam
egy ellentmondásos törvényért, távozás közben.
Nem, nem. Csak megszeged az ígéreted.
Mit ér a szavad, Bill?
Jesszus, mi a fene bajod van?
Nálad fürgébben senki nem ugrik fel a magas lóra.
Ennek már tavaly óta működnie kéne, oké?
- És egyébként... - Állj! Engedd el!
Istenem!
Legyen ez tanulság az új munkádhoz!
Halljam!
Ahogy most viselkedsz,
az az oka, hogy néhány ember...
a legtöbb ember...
Az összes itteni ember
annyira idegesítőnek talál, hogy bedugul a fülük, amikor beszélsz.
Itt nem elég okosnak lenni.
Hogy bármit elérj, el kell hitetned a butákkal, hogy kevésbé buták.
A saját pártunk törvényhozói is sarkon fordulnak,
ha meglátnak téged.
És ha nem teszel ellene valamit,
zéró hatalmad lesz nélkülem.
És a sok szaftos agysejted, az a sok munka
meg az a rengeteg moralizáló éjszakázás
bűzölgő szemétkupacot csinál belőled.
Le a kalappal!
Ez most fájt.
Ugyan, tartottunk már itt.
Ettől vagyunk olyan jók.
De látod, hogy egy kissé lekezelő volt?
Bill kormányzó!
Kiszivágott.
Bill kormányzó!
Előbb az új kormányzó.
Utolsó jótanács?
Ne vegyél be nyugtatót három egymást követő este!
Gratulálunk! Mit érez most...
Ez Ella napja.
Mint a nagy többség, én sem fogok soha reflektorfénybe kerülni,
de meg tudom érteni,
hogy azok közül, akiknek ez új, sokan belebuknak.
Míg másoknak ösztönösen megy.
Kormányzó!
Mert ők pillangók,
akiknek meleg kell a repüléshez.
Jön a kormányzó férje, Ryan,
aki egy pizzérialánc tulajdonosa.
Oké, állj!
Gimnáziumi szerelem volt.
Szóval tizenhét évvel ezelőtt...
fiú és nagynéni találkozik.
Hé!
- Hé! Hé! Megállj! - Mi a franc?
- Ne! Állj meg! - Bolond a néni?
Bolond?
- Mi a franc? - Állj!
Oké.
Állj!
Miért osontál ki éppen a házamból?
Nem mondok semmit, jó?
De a néni tényleg fürge!
Felhívom anyádat.
Hölgyem!
Nem tetszik tudni a nevem.
Gyerünk, gyerünk, gyerünk!
Istenem!
Ella!
- Ella! - Szia, Helen néni!
Itt aludt?
Ki?
Nem.
Mikor érkezett?
- Pár perce. - Nem csöngetett.
Láttam, hogy jön, és beengedtem.
De miért menekült innen?
Nem tudom. Gondolom, dolga volt.
Oké.
Mi a neve?
Mert?
Mert névvel különböztetjük meg az egyik emberi lényt a másiktól.
- Nem hívod fel a szüleit, ugye? - De.
Jó. Akkor...
bocs, de nem mondhatom meg.
Lefeküdtél vele?
Hogyan? Viccelsz?
Nem tagadod.
Miért mondod ezt?
- Miért gondolod ezt? - Nem mondtál nemet.
Nem! Nem! Nem! Annyi volt...
Nem akarom hallani, csak ha igaz.
Elkésem az iskolából.
Akkor indulj!
De...
Kérlek, fontold meg, hogy amikor hazajössz,
elmondod-e vagy sem...
az igazat erről a fiúról.
A másik megoldás...
az lenne, hogy talán most először...
hazudsz nekem?
Mert szívem...
így elveszítenénk a szoros kapcsolatunkat.
Belém van zúgva.
Kicsit fura is, mennyire.
Feldobja őt a szorgalmam,
ahelyett, hogy lelombozná.
És bírja, hogy komoly vagyok.
És szeret arról beszélni, hogy szerinte milyen jövő vár rám,
ami őrület egyébként.
És...
nem tudom, normális családból jön.
Egy klassz családi üzlettel,
és minden este beszélgetnek,
együtt lógnak, társasoznak az ebédlőasztalnál, és...
Megszavazzák, hol nyaraljanak, érted?
Szeretlek.
Én is szeretlek.
Felhúzta a kotont?
Mit?
Óvszert!
Nem tudom, mikor enged el újra valahova.
Valahogy megoldjuk.
Majd várok.
Tetszik, hogy járunk.
És ha egyetemre megyek?
Logikusan úgyis mindjárt szakítunk, nem?
Ez a dolgok rendje.
Bocs, de jobb szembenézni a dolgokkal.
Hát nézz szembe velem!
Még nem találkoztam ilyen lánnyal.
- Úristen! - Nem. Nem.
És eljutsz majd helyekre, még nem is tudod, hova.
De bárhová mész, én ott leszek.
Ryan kitartó volt.
Azután is, hogy Ella egyetemre ment.
Egyszer csak megjelent minden hétvégén.
Szia!
Ugye, jó fej?
És, ahogy gyakran, a türelem rózsát termett.
- Ayden, Ayden! - Igen?
Kihívnád egy percre a nagynénjét?
Csak egy percre. Kösz.
Szervusz!
Csókolom!
Tudom, vannak kételyei.
És egyetértek.
Szerintem sem elég jó neki senki.
Csak hadd mondjam el, hogy senki nem teper majd így, mint én!
Áldásom rátok.
Komolyan.
Köszönöm. Komolyan.
Oké.
Case!
Szeretlek.
Gyönyörű vagy.
A családcentrikusságod,
az önbizalmad,
az optimizmusod...
és mert hiszel abban, hogy az élet szórakoztató.
És azzá is teszed.
Rajtunk kívül, minden csak vicc, bébi.
- Atyaég! - Oké, köszönjük.
Ez gyors volt! 402 hívás.
Nyolcvan százaléka kedvező.
És a rendőrség kérdi, kéred-e Bill biztonsági embereit.
- Nem. Nem, nem. - Igen.
- Nash jó lesz. Kösz, Estelle! - Igen.
Oké, tehát nem.
Mi az? Baj van?
Nem így kell mandátumba lépni recesszió idején.
Az emberek örülnek, ha valaki nyer a lottón.
Ennek semmi köze ahhoz, amit mondtam.
- És nem... - Mi az? Mi az? Mi az?
Most, hogy kormányzó lettem, a riporter le fogja hozni a sztorit.
Ella! A tánc!
Kapcsolj a négyes csatornára! De az összesen ez megy!
Oké. Inkább ne! Nem kell...
De igen. Négyes.
Hogy kell...
Végül ma délben, ezt nézzék!
Új kormányzónk és hitvese
megmutatja, hogy kell előléptetést ünnepelni.
Szívmelengető.
- Oké. - Igen?
- Hat órakor újra jövünk. - Igen.
Ebben béndzsa vagyok.
Tartsanak velünk!
Ezért vagyok neked én.
És lehetne, hogy elfelejted a riportert?
Ismerem a fickót. Megoldom.
- Tényleg? - Igen.
Megkérdezhetnéd, hogy lehet sztorija,
amikor csak egy rendőr találgatásaira hagyatkozhat.
Én árultam el.
- Mi? - Ne már, szívem!
Hé, ne tedd ezt magaddal!
A fickó hallott egy pletykát az ebédeinkről,
és nekem szegezte a kérdést.
Mit mondtam volna?
Hogy dumálgattunk a hálóban?
Nem. Oké? És ez emberré tesz téged.
Emberré tesz?
Rossz szó.
Rossz szót használtam.
Csak kérlek... légyszi!
Drágám, szívem, nézd...
Könyörgök neked.
Élvezzük ki ezt!
Jó?
Lélegezzünk! Jó?
Ezek mi vagyunk.
Igen?
Az új kormányzónk a férjével, a nézelődők legnagyobb örömére,
betáncolt az új hivatalába.
Halló!
Atyaisten! Édesen néztél ki!
A testem szétrobbant az izzadságtól.
Az első boldog izzadságomtól.
Hé, van egy perced?
Persze. Naná! Minden rendben?
Senkivel nem tudom ezt átrágni.
Ryan most közölte, hogy ő volt,
hogy ő tálalt ki a riporternek,
és nem tudom, mit gondoljak.
- Halló? - Itt vagyok.
Nincs reakció?
Óvatoskodni próbálok, szívem.
Ryan szerint egy töketlen prűd vagyok ebben,
amire, való igaz, hajlamos vagyok.
De a töketlen prűdséggel az a gond,
hogy nem tudod, ha tökre igazad van.
Igen.
Lassan mennem kell. Mondd el gyorsan, mit gondolsz!
Amit mindig is gondoltam.
Hogy a férjed egy időzített bomba az életedben.
Oké, hát...
neked mindenki gyanús, aki optimista,
ezért nem téged kéne kérdeznem.
Oké.
Ryan még az a srác, aki lemondott az egyetemről
a kisöccse javára.
Az a srác, aki felvizezte a paradicsomszószt.
Megígérted, hogy ezt elfelejted.
Nem olyan könnyű elfelejteni,
- amikor valaki berúg egy partin... - Négy éve...
- Négy éve történt. - ...és dicsekszik, dicsekszik...
hogy az üzlete háromszázezer dollárral többet kaszál.
Mert eltért a recepttől
- a helyi ízlésért. - Mert felvizeszte a szószt!
Nem értem, miért most hozod ezt fel!
Bocsáss meg, édes!
Ott egye meg a rosseb!
Emésztgethetnénk ezt egy percig?
Ella, harmincnégy éves vagy.
És most lettél kormányzó...
abban az államban, ahol megszülettél.
És én csak...
És én csak... én...
én csak...
Édesanyádra gondolsz?
Igen.
Én is.
Jól van...
Feltörlök magam alatt, és megyek.
Takarítót az ötös sorra!
Oké. Szeretlek. Szia!
Én is téged. Menj kormányozni!
Szia!
Átnézted a Mamatörvény javításait?
Tudom, vaskos anyag.
De van öszefoglalója is. Csak három szavazat kell.
Oké, Maggie! Szia!
Asszonyom!
Hadd mondjam el, milyen jó volt
- a biztonságáért felelni... - Elnézést, mit mondott?
Csak azt mondom, milyen jó volt a biztonságáért felelni.
- Ne mondja, hogy elmegy! - Ön megy el!
- Hová? - A kormányzó úr testőrei
- felelnek majd önért. - Sajnálom, Nash!
Nem rúgom ki az egyetlen vidám embert errefelé.
Maga velem jön.
Köszönöm, alkorm...
Kormányzó.
Én is.
Jesszus!
Szörnyű, hogy ez az utolsó éjszakánk itt.
Várj, mi?
Lakjunk itt, ameddig csak lehet!
Mi? Miért?
Én csak meg akarom óvni a...
Szeretném...
amennyire lehetséges, ha ugyanazok maradnánk.
Nem kell azonnal beköltöznünk a rezidenciába.
Itt maradhatunk.
Megoldottuk.
Jó, persze.
- Oké. - Oké.
Ez...
De...
de azért megnézhetem a...
kormányzói villát. Ugye?
Ja.
Igen. Igen.
Hé, ezt ki fogom élvezni, szívem!
- Tudod? - Igen.
Ilyen az egészséges hozzáállás.
A beiktatás napja.
Általában azt jelenti, hogy valóra válik valaki álma.
Köszönöm.
Igen. Elnézést.
Ismerik a tényeket.
Pácban vagyunk.
Csak tizennégy hónapom van szolgálni.
Nehéz döntéseket kell meghozni, és gyorsan.
Minden dollár, amit magas színvonalú oktatásba...
Hét dollárt és harminc centet eredményez...
Sok idős ember vesztette el nyugdíját pénzügyi csalók miatt...
És az ötéves vagy annál fiatalabb gyerekek képességei...
A tanársztrájk megsemmisítő lenne...
Ha nem hozunk nekik létre tartalmas óvodai élményt azonnal.
Óvoda!
És végül...
- Végül? - ...ami a legfontosabb...
hogy ezt elérjük, fontos a kétpárti konszenzus.
Ami jobb szó a kompromisszumnál,
mert teret ad az egyéni szenvedélynek, és az észérvet helyezi előtérbe.
Adjátok tovább! Gyorsan, gyorsan!
A törvényhozóinknak szüksége...
KÖSZÖND MEG NEKEM!
A törvényhozóinknak szüksége van időre gondolkodni,
mert ők hozzák meg a döntéseket, amelyek a sorsunkra hatnak.
És ez lehetetlenség,
amikor minden nap 7-12 órát kell tölteniük
kampánypénz-gyűjtéssel, mert nem marad idejük
elolvasni a törvényjavaslatot, amire szavaznak!
A pénzt és az energiát el kell vonnunk
az újraválasztásunkért folyó küzdelemtől, hogy elvégezzük a munkánkat,
- amiért megválasztottak. - Gyorsan, gyorsan!
Különben nem lesz nehéz elképzelni a napot,
amikor elfelejtjük a választásokat, és csak...
MEG NE KÖSZÖND NEKEM, MEG SE EMLÍTS!
És csak átadjuk a hivatalt azoknak, akik a legtöbb pénzt gyűjtik,
tekintve, hogy úgyis ők győznek.
Köszönjük, Ella!
A kormány munkája akkor a legjobb, ha a polgárok érdeklődnek és aktívak.
Mert, ahogy a mondás tartja:
„Ha nem tudod, mit akarsz,
jó eséllyel azt kapod, amit más akar.”
Így van!
Hát rajta, fogjunk hozzá!
- Köszönöm. - Imádjuk, Ella!
- Mit gondolsz? - Szuper nő.
Rajta! Ülni otthon is tudtok. Indulás! Talpra!
Hajrá, Ella!
Hihetetlen nőszemély!
- Meg sem említ. - Ne! Anya! Anya!
Én elintézem.
- Gratulálok. - Köszönöm.
Estelle! Járt itt Casey?
Üzentem neki. Aggódom érte.
Akarod, hogy én aggódjak érte? Átveszem.
Nem. Azért köszönöm.
Ella, ez kemény volt.
- Jó voltál. - Kösz.
Mit mondott neked a nagynéném ott, a lépcsőn?
Estelle?
Megígértem, hogy nem mondom el, mert szükségtelenül aggódnál.
És ha az a hajó elment?
Megkérdezte, hívott-e Casey...
Adnál egy percet, Estelle?
Bocs, egy pillanat.
Kicsit aggódom Casey miatt, oké?
Már felnőtt, oké?
Nem fordítanál rám időt egy percig?
De.
Nem köszöntem meg neked.
Meg sem említettél.
Bill üzent, hogy ne köszönjem meg neki.
És ez kizökkentett.
Ha mindenkinek megköszönöm,
tiszteletlen lettem volna Bill-lel,
és azt nem akartam. Láthatóan túlagyaltam.
Szokás szerint.
Igen.
Sajnálom.
Holnap is tartok beszédet. Kárpótollak benne. Mit szólsz?
És mit mondasz? Hogy...
Mit akarsz, mit mondjak?
- Komolyan kérdezed? - Igen.
Oké, térjünk vissza rá!
Estelle, most mi jön?
Adományozói találkozó.
- Indulnod kell. - Nem lehet.
- Casey? - Ja.
Tudom. Elintézem. Tedd, amit kell!
Kösz.
Casey! Itt Ella!
- Szia! - Szia!
Helló!
Szia!
Először is: de jó, hogy látlak!
Hogy vagy?
Én...
Figyelj, bocs, hogy nem jelentkeztem.
- Csak... - Nem, nem! Semmi baj.
Nem kellett „nagytesóskodás”, ugye?
- Ja, ja. Igen. - Igen. Igen.
Helen néni szerint te vagy a kormányzó.
Igen. Igen.
Fura, mi?
Nem. Nem.
Hű!
Szóval itt laksz?
Még mindig matekkal adsz tanácsot sportfogadóknak?
Igen, és határidőm van.
Tehát muszáj... ha szabad...
Nem várhat?
Kicsit, de ez nagyon határidő-érzékeny cucc.
Világos.
Hogy mennek egyéb dolgaid?
Mármint hogy vagy?
Mi lett azzal a klassz lánnyal, akit...
Nem, nem. Nem megy...
Nem akarom kitárgyalni, ez...
- Ne haragudj! - Ezt... nem.
Kaphatnék egy üdítőt vagy valamit?
- Persze, ott van a... - Kösz.
Kapcsolatban állsz apával?
Ja, folyton hangüzeneteket hagy.
Tényleg?
Ja.
A mai igazából...
Megmutatom. Megmutatom.
Casey, kérlek, ismerd meg Olympiát!
Szólalj meg, szívem!
Szervusz, Casey!
Ne, ne, ne! Ne állítsd le! Elég vad lesz.
Én vagyok Olympia.
Ez különös, de talán mégis illő módja a találkozásnak.
Tényleg?
Apád meg én a megbocsátásról olvasunk.
És szerintem ráébredt, hogy, ahogy egy írónő fogalmaz:
„Nem szoríthatod olyan szorosan a mellkasodhoz a múltat,
hogy a karod tele legyen a jövőd megragadásához.”
Hadd búcsúzzak ezzel!
És tudd, hogy szurkolok a családodnak...
Igen.
...a gyógyulásért.
Szia!
Uramatyám!
Az elmúlt pár napban egyre több ilyen volt.
Már meg se hallgatom, de ez, ez csak... beléd hatol, érted?
Hadd oldjam meg ezt! Oké?
Az szuper lenne! Kösz.
Szabad? Ma nem ettem.
Ja.
Te is kérsz?
Kösz, nem.
Miért nézed az órádat?
Vársz valakit?
Nem, csak a határidő miatt.
És nem szeretek betépni hat előtt.
Mi?
Ennyi ideig nem láttuk egymást, és te be akarsz tépni?
Miért választod a betépést, amikor ilyen rég nem beszéltünk?
Hogy csatlakozzak hozzád.
Nem nézted a címkét?
Citromkivonat, cukor.
Hat ada... hat adag...
Tehát nem láttad a bazinagy „kannabisz” feliratot?
Tényleg?
Úristen!
Ne!
2008-ban csak tizenhárom államban
engedélyezték az orvosi marihuánát, beleértve ezt is,
még ha Ella szenvedélyesen is kampányolt a legalizálása ellen.
- Meg fogok halni? - Meg bizony.
- Naná! Meg fogsz halni. - Nem viccelek!
Ez... erős anyag?
- Elég erős. - Hallucinálni fogok?
Kender. Kellemes stresszoldó.
Megszabadít a rossz előérzettől, a felesleges bűntudattól,
a súlystressztől, ilyesmi.
Oké. Nem fogok aggódni.
Nem ittam sokat. Nincs baj.
- Ja. Oké. - Mi az?
A süti erősebb.
Sármány még a címen van?
Igen.
Küldünk váltást. Nem szeghetjük meg a túlóratilalmat.
Basszus!
Bocs.
Csak jól jött volna a pluszpénz. A válás...
a válás tönkrevág.
Az asszony azt kapja, ami jár.
Ja.
Azt hiszem, Sármány kifejezetten minket akar itt látni.
Mit csinálsz?
A túlórát engedélyeztetni kell.
Egy privát megbeszélésen van,
- és azt mondta, ne zavarjuk. - Hagyd abba!
Porzik a tárcám, haver. Oké?
Öt perc van a túlóráig.
- Az hetvenkilenc dollár óránként. - Kizárt.
Hat dollár van a nevemen. Oké?
Én csak...
Vasárnap nálam voltak a gyerekek.
El se akartak jönni.
Ha a kicsit felveszem, visít.
Ha leteszem, visít. Semmi nem válik be.
Csak egyetlen jó napot akarok. Oké?
Egyetlen pozitív, kellemes élményt,
amikor elviszem őket valahova, vagy veszek...
veszek nekik ajándékot. Valamit.
Hogy szeretettel gondoljanak rám, mielőtt az jut eszükbe,
hogy az apjuk egy szenny, egy nulla. Nem...
Sírni próbálsz?
Nem.
Valami... valami történik.
Valami...
Látod ezt?
Nem tudtam, hogy ez lesz.
Ejnye, na...
Oké. Engedélyt kaptatok maradni.
Vettem.
Bébi! Itt vagyok.
A kormányzói villánál.
Van személyzetem, kocsim, irodám
és saját biztonsági emberem, a nemjóját!
Így igaz.
És... használhatjuk a helikoptert.
Nem, a helikopter sürgős utakra van,
amikor nem maradt más közlekedési mód.
Van zongora!
Ryan, figyelj, én most nem funkcionálok a legjobban,
ezért... itt maradok éjszakára, jó?
De... de megtettem, amit kértél.
Beszéltem a fickóval, kinyírja a sztorit.
- Tényleg? - Igen, de csak ha...
Adsz neki mégis egy kis Icipici hozzáférést
Kérlek, értesítsd A kövi órában
Nem. Nincs hozzáférés.
Ez zsarolás.
Tudom, milyen ez.
Tegye fel a kezét, aki rosszul választott a szerelemben!
Case?
Emlékszel...?
Nem, hagyjuk!
Emlékszel, amikor először téptünk be együtt?
Én akkor utoljára is.
Amikor az MIT-re jártál?
És büszke voltam rád.
És rájöttem, hogy agorafóbiás vagy.
Nem agorafóbia, ha szabad akaratból maradsz bent,
és nem ellenállhatatlan kényszerből.
Ebbe most ne menjünk bele!
Emlékszem, milyen klassz volt
érezni, hogy nem nekem kell megoldani mindent.
Mintha az agyamban bezárt volna a kupleráj,
és remek, tiszta gondolataim lettek.
Persze soha többé nem csináltam,
de volt kísértés.
Anyám, borogass! Újra megtörténik!
- Ella, légyszi! - Várj, várj!
- Hadd adjam ki, amíg lehet! - Ella, légyszi!
- Ella, ne... - Oké, egy...
hogy annyira hiányoztál!
Szerintem tényleg szuper vagy.
És mi van, ha az agorafó...
Az aprócska szorongásos zavarod része a szuperségednek?
És őszintén, mostanában...
engem is kissé... fojtogat némi szorongás.
De most nem fojtogat semmi.
Nem ám!
Kettőnk között, én...
annyira izgatott vagyok az új munkám miatt!
Még ha véletlenül kaptam is meg.
És...
a többi... a személyes motyóm...
Nem tudom.
Igazság szerint aggódom, hogy nem szeret.
Nem igazán.
Hogy csak akart egy...
Nem úgy értettem.
Csak hát...
ez bonyolult, ha a mi hátterünkkel rendelkezel,
és olyannal vagy, akinek normális a családja, nem?
Ja, én személyesen már nem próbálok normális lenni.
Valami könnyebbet választok.
Case... szeretlek.
Figyelj...
Már csak dolog, egy icipici dolgocska maradt hátra.
Ha szabad.
Ezt még magamnak se vallottam be, de...
Pontosan tudom, hogyan kell végeznem az új munkámat.
És Istenemre, el is tudom végezni.
Jobbá tehetem mások életét.
Az elődömnél is hatékonyabban.
Aki imádni való, és mindenki szereti.
Csak... ő ezt nem viszonozza, nem igazán.
Nem annyira, hogy kiálljon a kemény arcokkal!
És persze, én képtelen leszek előidézni, hogy...
„Állj meg, világ!”
„Cső, Nellie, jól vannak a skacok? Melyik van jól? A fiú vagy a lá...?”
Bennem nincs meg ez a sárm, oké? Nem tudok csacsogni.
És a párt nagyágyúi kicsit sem bírnak!
Nem tisztelik az ötleteimet. Vagy a munkát, amit beléjük feccölök!
És taszítja őket az energiám, bármit jelentsen ez!
De pontosan tudom, hogyan kell végeznem az új munkámat!
Oké? Új vállalkozásokat kell bevonzanunk.
És azt nem lehet gyenge állapotú utakkal, kikötőkkel,
és nem lehet, kivéve, ha megnöveled, de durván
a regisztrációs díjakat, különösen a céges járművekre.
És magasról le kell tojni, hogyan hat ez a népszerűségedre.
Mert íme a bökkenő:
nem lehet népszerű, aki megold mindent!
Érdekel a kedvenc közegészségügyi tervem?
- Kicsit sem. - Egy lábjegyzetben volt eltemetve,
egy vermonti vagy nebraskai tervezetben.
Az egyik állam, amire senki sem haragszik.
„A fogtatók kedvező hatásai.”
Mondd ki, Case! Fogtatók.
- Nem. - Vicces szó.
- Megpróbálhatnád. - Nem mondom ki.
- Tök jó érzés. Tényleg. - Nem akarom.
- Kérlek! - Nem.
- Fogtatók. Fogtatók! - Akkor sem.
- Nem mondom ki. - Fogtatók.
- Fogtatók! - Köszönöm!
Elmész bármelyik Isten háta mögötti megyébe,
és a gyerekek fogai rémes állapotban vannak
a rengeteg üdítő miatt, amit isznak.
A fogorvos pedig nem létező fogalom, mert nem kifizetődő.
Ezért ingyenes programba kezdtek,
helyi önkéntesek házalnak
fogkrémvállalatok által biztosított, ingyenes fogápolási szettekkel.
Mint az Orvosok Határok Nélkül, jönnek a fogorvosok,
úgy háromszor egy évben, és ellátnak mindenkit, ingyen!
Ne, még ne örülj! Nem ez a legjobb rész.
Hanem, hogy a szociális munkások szóltak, hogy a gyerekek,
akik eddig csukott szájjal mászkáltak
a csúnya fogaik miatt,
elkezdtek mosolyogni.
És...
És ez legalább részben felelős
az érettségizők számának növekedéséért,
és a rossz magaviselet visszaszorításáért.
Köszönöm, hogy meghallgattál.
Most te jössz.
Casey, tényleg dolgoznod kell,
vagy meg akarod úszni, hogy magadról kelljen beszélned?
Ja. Dolgoznom kell. Szorít a határidő, oké?
Ez a dolgom. Tudom, hogy most nehéz neked.
De tudod, ez...
2100 ember fizet nekem évente 1000 dollárt,
és várják a cuccot,
és most először késem vele.
Tényleg, és idejössz, és ezt csinálod,
érzelmileg kiborulsz. Nem tudok mit kezdeni vele.
Engem szorít a határidő.
Kétmillió dollárt keresel egy évben?
Kábé annyit, igen.
Mindjárt kész, oké? Csak...
Hűha!
És nem vagyok agorafóbiás, oké?
Az én dönésem, hogy nem megyek ki. Saját döntés. Oké?
Egy agorafóbiás nem lenne képes erre, ugye?
Nézd!
- Így hagyom az ajtót. - Casey!
- Lekapom a zsanérokról. - Nem kell!
- Felfogtam. - Döntés, látod?
- Döntés. - Oké.
- És a közlékenységem is jó. - Oké.
Mi újság, öregem? Jó, hogy látom. Üdv a környéken!
Mizu, haver? Örülök.
Tudják, mit javaslok? Fogadjanak a Detroit Lionsra!
Magas szorzó. A bukijuk frászt kap.
Frászt.
Nézd, nem mutatkozhatok, amíg teljesen ki nem tisztul a fejem.
Itt alhatok ma éjjel?
Ja, persze.
Kösz.
Várj!
Egyértelmű volt, mennyire örülök, hogy látlak?
Igen.
Ne fejtsünk ki mindent, oké?
Oké.
Oké. Szóval mennyit jelent ez nekünk?
Úristen!
Dupla óradíjjal.
Szóval...
Részedről rendben, hogy sajnálja, hogy elfelejtett megemlíteni a beszédében,
de most majd megemlít.
Első dolgom volt az esküvő után,
hogy apádat teljes értékű partnerré tettem,
hogy ne nehezteljen rám.
- Hogy ő is... - Nem tudom, Ella mit tehetne.
Most már azt tesz, amit akar.
Olyan címet ad, amilyet akar.
Kabinetfőnök.
Gépjárműhivatali igazgató.
Akármi.
Ahelyett, hogy férj, akit...
megemlít.
Igen. Már felfogtad.
Az anyád okos.
Ki kell mondanod, amit kell, hogy megapd, amit akarsz,
vagy nem lesz semmid.
Tisztán, hangosan, férfiasan.
Vagy olyan lennél, mint az apád?
Semmi, drága!
Felszívtam magam.
Kösz, anya!
Szeretlek.
Téged is.
Kösz.
Szia, Estelle!
Kapcsolnád Jen mobilját a jogi osztályról?
Oké, pillanat.
Asszonyom!
Jó reggelt, Jen! Találtak valamit?
Igen, találtunk.
A kormány birtokában van, ezért
- sajnos ellenkezik... - Tehát rosszallott?
- Igen, asszonyom. - Oké.
Estelle, itt vagy még?
- Itt. - Elejét kell vennem valaminek.
Összehívhatnánk egy sajtótájékoztatót, mire odaérek?
Nem váltották fel?
- Üdv! - Jó reggelt!
Azt mondta, sokáig tart, azt hittük, ránk számít.
Vagy... talán valami félreértés történt.
Ezt nem értem. Milyen félreértés?
Amikor azt mondta: „viszlát!”
Mi ezt úgy értelmeztük, hogy azt szeretné...
De lehet, hogy hibáztunk.
Azt hittük, ez azt jelenti, hogy ön azt szeretné, hogy mi...
Hogy megszegjék a megszorítási parancsot,
és túlórában dúskáljanak, amikor a büdzsét szétcincálják?
Nem.
- Nem? - Nem.
Emberek élnek a kocsijukban.
Maguk meg ott ültek, megkárosítva őket.
Hiba volt.
Rangidősként én vagyok a felelős, asszonyom.
Egy percig se higgye, hogy bármit számít, ha magára vállalja!
A francba, Nash!
- Ezt a... - Igaza volt.
A gyerekeimért tettem.
Egy centbe se kerül, hogy a gyerekeiddel légy.
Vannak múzeumok, könyvtárak,
parkok, játszóterek.
Bujócska.
Labdázás, az istenit!
Igen! Igen.
Köszönöm.
Remek tippek.
Köszönöm. Hasznosak.
Ha elkapják a labdát, megdicséred őket.
Igen. Igen.
Amőbázás.
Máris a közepébe vágok.
A küszöbön áll, hogy elterjednek rólam
bizonyos tények a magánéletemről.
Közlöm őket most, hogy ne tűnjek reaktívnak
vagy defenzívnek a későbbiekben.
Az elmúlt évben, a házasságom elvenen tartása
és egy lehetséges családalapítás érdekében...
- noha napi 17 órát dolgoztam... - Csend! Csend!
...az ebédidőket a férjemmel töltöttem
egy nem nekem kirendelt, állami tulajdonú lakásban.
Ott házastársi tevékenységet folytattunk.
Már értem, hogy az állami törvények egyik olvasata szerint
egy kormányzati helyiség személyes ügyekre
való használata törvényt sért.
Van, aki ezzel nem ért egyet,
azonban én felkértem az állami könyvvizsgálót,
hogy becsülje meg az időt, amelyet ott töltöttem,
majd az ennek megfelelő összeget megfizetem.
Hamarosan olyan ügyeket terjeszthetek a nép elé,
amelyek sokkal inkább megérdemlik figyelmünket és időnket.
Köszönöm.
Pontosan mit ért „házastársi tevékenység” alatt?
Ella, ezt látnod kell.
- Istenem, Casey! - Tedd, amit kell.
Beszélnünk kéne...
Vigyázat!
Hol... hol van?
Azt mondta, egy darabig nem lesz elérhető, de bejelentkezik.
Oké, oké.
Megmondanád neki, hogy látnom kell őt,
amint visszakapcsolja a rohadt mobilját?
Megtudhatnám, miről van szó?
Ige, hogyne. Arról, hogy mindent tönkretett!
Rendben, átadom neki!
Ahogy a sok krízis egymás után üti fel a fejét,
munka, házasság meg egy zaklatott kisöcsi,
az a legfőbb gond, hogy hol kezdje az ember?
Case... Case, szívem, te sírsz?
- Mi? Nem! Bakker, hülye vagy? - Bocs.
Azt hiszed, sírni kezdek, ha Susanről beszélek?
- Oké. - Ez jellemző rám?
Rég beszéltünk. Bocs. Nem fogsz sírni Susan miatt.
Torlódjon fel a mocsok, és csapódjon le máshogy
mint az agorafóbia,
ami zárt ajtók mögött tart mióta is?
Tizenhárom hónapja.
- Mi az? - Semmi.
Talán kárt szenvedett az életem,
amiért túl hamar helyeztem nyomást Susanre.
Mindennap sokszor eszembe jut.
Ilyen hibát már nem lehet helyrehozni, tudod?
Azzal helyeztél rá nyomást, hogy megkérted a kezét?
Nem.
Pedig az képviselte volna az érzéseimet.
- Akkor mit csináltál? - Mit csináltam?
Igen.
- Szóról szóra mondjam? - Ne!
- Nagy vonalakban? - Igen.
Oké.
Azt mondtam, szinte minden az időzítésen múlik.
És hogy mindig félek, hogy rosszul időzítem azt a döntést,
amikor azt mondjuk:
„le akarok állni a randizással, és elfogadom, hogy megtaláltam azt,
aki mellett értékes az életem.”
Eddig szóról szóra így volt.
Aztán talán túl hangosan mondtam ki, hogy nekem ő ez a valaki.
És megkérdeztem, ő is így érez-e.
És ugye, ő sem keres már mást rajtam kívül.
Azt mondta, hogy ez így nagyon... fura.
Párszor elismételte, hogy „fura”, és...
lényegében ennyi volt.
Azt mondta, te vagy fura?
Nem. Nem. Ez jó kérdés. Azt mondta, „ez” fura.
Azt mondod, van még remény?
- És ez több mint egy éve volt? - Igen, alig.
Mi volt, amikor később felhívtad?
Én... nem hívtam fel.
Ő sem hívott téged?
- Ezt nem értem. - Lecseréltem a számom, oké?
Nem akartam tudatában lenni annak, hogy nem hív.
Elég volt, hogy nem hívott azonnal.
- Most fel kéne hívnom? - Igen!
- És mit mondjak? Mit? - Hogy van?
- Gondoltál rá. - Oké.
- Látni szeretnéd. - Oké.
És...
- Figyelj... - Mi az?
Nem szívesen mondom el, mert tudom, hogy hangzik,
de az a helyzet...
hogy a Trent Park környékén lakik, tudod, az...
az a távolság nehéz lesz nekem, tekintve a gondjaimat.
- És... tudod? - Oké.
Értem, de figyelj csak!
Kimondani is nehéz volt, mégis megtetted.
- Igen. - Case, szuper a munkamorálod.
És most... ez a munkád.
Oké.
Hívd fel! Engem meg, ha kell valami.
Oké.
Szinte nem is bánom, hogy jelentkeztem.
Elfogadom.
Szia, Estelle! Valami?
Az egyik hírforrás elkezdett sajátos módon hivatkozni rád,
és már terjed.
- Akarod tudni, hogyan? - Persze.
„Miss Déli Bébi”.
Reméljük, hamar elfelejtődik.
De a támogatottságod két százalékkal nőtt.
Akkor használjuk ki, amíg lehet, jó?
Mindenki legyen bent, mire beérek.
Hosszú megbeszélés lesz, és tilos a mobil.
- Oké. Oké. - Szia!
- Hé, egy pillanat!
- Te hogy vagy, Estelle? - Hülyéskedsz.
A csúcson vagyok!
Jobban vagyok, mint eddig bármikor!
Habár lassan irthatnám a lobbistákat.
Akik, amúgy tíz dolláros limit alatti ajándékokkal árasztanak el.
Ha hűtőgmágnes vagy egy szál rózsa kell, csak szólj!
Ella, ez remek muri!
Igen, én is érzem.
Bár talán nem a „muri” a jó szó.
- Ella, ez muri. Muri. - Hát jó. Rendben.
Miss Déli Bébi elköszön.
Jól van. Oké. Szia!
Várj! Várj!
Felhívnád kérlek, az apámat?
Oké, Ella. Egy kalappal.
Szia, itt Ella.
Találkozhatnánk most?
Klassz. Mi a címed?
Örülök, hogy itt vagy. Gyere be!
Kormányzó, mi?
Készítettem...
Figyelj, Casey már így sem hagyja el a lakást,
és a hívásaid kikészítik.
Állj le velük!
Ezért jöttem ide.
Oké. Csak szeretném, ha megtennétek nekem valamit.
Olympia elhagy engem,
hacsak nem békülök ki a gyerekeimmel.
Azt mondja, fel kell vállalnom az összes...
...vétségem.
Amikből összeállítottam egy listát.
Hogy személyre szabott bűnbánatot tarthassak.
Várj!
Itt vannak a beismeréseim.
Oké...
Szuper, hogy ezt csináljuk.
„Szeretném beismerni múltbéli tetteimet,
amelyeket mélyen sajnálok és szégyellek.
Én... a házasságom alatt...
nőcsábász voltam.
Én...”
Egy költségtérítéses balhé.
Másik bocsánatkérés.
„Casey-t katonai iskolába küldtem nyolcévesen,
mert nem akartam a felelősséget.
Kerültem Ellát”, téged...
„...amikor csak tudtalak, mert bevallom, féltem tőled.”
Még most is.
„És ritkán mutattam feléd érzelmet,
- még amikor...” - Hidd el, ez a lista
nem fog megoldani semmit.
Békét akarsz? Engedd el Casey-t!
És hogy hozzam helyre a kettőnk dolgát?
- Helyrehozni? - Tudod! Helyreállítani, oké?
Békén hagyod Casey-t.
Igen? Igen?
- Igen. - Igen?
- Igen! - Klassz!
És, ami téged illet,
ha van bármi, ami a haladásunk útjában áll...
...mondd el, kérlek!
Van valami...
ami foglalkoztat, és hatással van rám.
A végén megcsaltad anyát?
Nem... igazán.
Hé, mit mondtam? Hogy nem igazán.
Előbb hívnom kell.
Hé, Susan, itt Casey!
Tudod, Casey McCay?
Igen, tényleg régóta.
Mondd, férjhez mentél?
Nem, nem, én se vagyok házas.
Átmehetnék hozzád?
Oké, mikor jössz haza?
Oké, akkor két óra múlva megyek.
Egész normális voltam.
Verum est difficile.
A szőnyegnek igaza van.
Az igazság nehéz, de néha szembe kell néznünk vele.
Beszélnem kell veled.
Persze.
Klassz. Kösz, emberek!
Ella kormányzó, most van az első teljes csapatmeetinged.
Kösz, Estelle.
Mi újság?
Te idehívtad a sajtót.
A mi életünk miatt.
Anélkül, hogy egyeztettél volna velem.
Igen.
Én... Igen. Én...
Mert biztos voltam benne, hogy ezt azonnal meg kell tennem.
De igazad van. Egyeztetnem kellett volna veled.
Teljesen igazad van. Oké?
És úgy tüntettél fel engem,
mintha más dolgom se lenne, mint döngetni a feleségemet,
amikor épp ráér ebédidőben.
- Halljuk őt idekint. - Esküszöm...
Kösz az infót.
Nem ezt mondtam.
Elég lett volna egyeztetned velem.
És ezt az egész szart kivédhettük volna.
Te meg én otthon beszélünk.
Oké? Itt nem alkalmas.
Csak ne a trónteremben!
- Nem alkalmas. - Isten őrizz!
Van valami célod ezzel?
Végkimenetel?
Mert ha van, esküszöm, innen nem érjük el. Oké?
Hát könyörgök, hagyd abba! Később beszélünk.
Nem! Oké?
Ella!
Ez a te sarad. Ugye, tudod?
Ha rám bíztad volna a megoldását...
Mit tennél?
Ne válts témát!
- Mi a téma? - A téma?
- Az, hogy elkúrtad. - Ne beszélj így velem!
Tudod, mi a téma?
Az, hogy ez a házasság nekem nem működik.
Csináltál valamit.
És stresszelsz amiatt, amit tettél?
Nem. Te stresszelsz amiatt, amit tettem,
hogy lefizettem a fickót, hogy kinyírja a sztorit, amit te el akartál titkolni.
És nem kenőpénz. Egyeztettem egy ügyvéddel.
Nem törvénytelen azért fizetni,
- hogy ne írjanak meg egy sztorit. - Pénzt tettél egy borítékba,
- és átadtad neki? - Nem, nem pénzt. Csekket akart.
- Csekket adtál neki? - Igen.
Nem érdekelt, miért csekket akart?
De, mert 7500-ba fájt, Ella.
És az embereknél nincs ennyi készpénz. Oké?
Mi más lenne az oka?
Bizonyíték, Ryan!
Oké, oké. Beszéljünk kettőnkről?
Persze, ez neked nem működik.
De működhetne.
Emlékszel, mit mondtál nekem
arról, hogy kárpótolsz a következő beszédedben?
- Igen. - Igen?
Ez lehetne az.
Ez helyrehozhat minket.
Ez...
naggyá tehet minket.
Mi...
„A férjem az oldalamon lesz,
és a szolgáltatásban szerzett tapasztalatait
a legnagyobb szolgálatra, a nép jólétére fordítja.”
Ezt te írtad?
Igen.
- A családdal egyeztetve, de igen. - Oké.
„Részt fog vállalni szeretett államunk kormányzásában.
Stabil családi értékeink kormányzati értékekké válnak.
Örömmel mondhatom, hogy egy áráért kettőt kapnak.”
Úgy hangzik, mintha társkormányzó lennél.
Hasznodra lehetek, Ella.
Mert az emberek... bírnak engem. Igen.
És őszintén, a szemükben te egy...
Ne!
Oké, nem vicceltem. Ha ezt nem kapom meg...
Ha nem kapok munkát és címet,
- amivel vezethetek... - Ryan!
...akkor mi a létjogosultságom itt?
- Létjogosultságod? - Enélkül mi vagyok neked?
A férjem?
Nehéz rányomtatni egy parkolóhelyre.
Uramisten!
- Ella! - Hadd menjek a meetingemre,
- később beszélünk, oké? - Nem, nem.
Nekem nem megy ez a házasság, ha ezt nem kapom meg.
Nem viccelek. Nem megy.
Tudod, anyám szerint azért akartad az ebédeket,
hogy ne lépjek félre, mint az apád.
Nos, nem vagyok az apád.
Jó?
Ha boldogtalan vagyok, nem félrelépek.
Tovább lépek.
Mint most is.
Jó!
Ha nem vagy képes felülvizsgálatra most,
a nyilvánossághoz fordulok, azonnal.
És nem olyan lesz, hogy
„csendben elváltak útjaik”, vagy ilyesmi.
Hanem válás lesz. Egy mocskos válás.
Mindennek a tetejébe.
Minden esélyedet tönkreteszi, Ella. Komolyan.
Miért teszed ezt magaddal?
Mert szerintem nem tennéd most ezt velem,
ha kicsit is szeretnél.
Kormányzó! A mobilt.
Igen.
Csak a listások jöhetnek.
Igenis!
Ne tapsoljatok!
Bocsánat. Bocs. Elnézést. Kell egy perc.
Hogyne. Hogyne.
Nem.
Oké.
Vágjunk is bele, rendben?
Helló!
Örülök mindenkinek. Tényleg.
Erre!
Egy pillanat!
Szia!
Hoznom kellett volna valamit.
Tudod, virágot, kisebb autót, masnival átkötve.
Mi?
Bocs... bocsánat.
A lépcsőn találtam ki,
hogy így viccelődöm, és talán nevetsz majd...
Nem tudtam, hogy ez vicc.
De vicces. Nevettem. Tényleg.
- Sajnálom. - Értettem.
- Igen. - Igen.
Jó, hogy látlak.
Kösz.
- Egy kicsit... - Lefogytam?
Persze.
De másmilyen vagy, olyan...
Feszült?
Nem.
Talán mégis. Nem tudom.
Bocs, nem...
nem hagyom, hogy befejezz egy mondatot, és...
Így van. De semmi baj.
És még az ajtón se léptél be, szóval...
- Bocs. - Nem. Semmi gond.
- Amúgy be akarsz jönni? - Igen.
Oké, jó.
Én csak...
- Mi az? Case! - Tényleg? Tudni akarod?
Persze.
Oké, amikor utoljára itt voltam,
hibáztam, és olyat mondtam, ami szerinted,
és igazad volt, túlzás volt.
Emlékszel? Nem akarok a fejedben turkálni.
Felvehetnénk lassabban a fonalat?
Lassabban. Jó. Oké.
Jó. Oké.
Van egy szuper étterem pár saroknyira,
és szerintem ízlene a kajájuk.
Úgyhogy menjünk át! Bírni fogod.
Úgysem emlékszem pontosan, hogy mi történt akkoriban...
Tényleg?
Tényleg nem emlékszel?
Felidézzem a kulcsmomentumokat
- az utolsó beszélgetésünkből? - Ne!
Ne, mert úgysem segítene.
Gondoltam, a mai nap arról szólna, hogy:
„Szia! Mi újság veled?”
„Minden normális. Tök normális voltam.”
„Atyaég! Én is.”
Nem biztos, hogy ez megy nekem.
Sokat gondolkodtam azon, hogy mit akarok mondani erről...
Én meg nem tudok folytatni egy egy éves beszélgetést.
- Oké. - Klassz.
- Rendben. - Zsír.
Zsír.
Figyelj! Felveszem a kabátom, és te bírni fogod a helyet. Jó?
Tudod, nem viselkedhetsz így.
Te cserélted le a számod.
Te csináltad!
Mert nem akartam tudatában lenni annak, hogy nem hívsz. Oké?
Nem tudtál volna a számcseréről, ha nem hívsz.
Éljen, zsenikém!
Mit mondtál volna nekem?
Mit mondtál volna?
Nagyon aggódtam. Akkoriban.
Leállhatnánk?
Oké.
Szerintem elég kárt okoztunk.
Ez fura, én kimerültem...
te meg még mindig...
kerge vagy.
Szóval, ja.
Azt hiszem, tudom, hogy érted.
Csak időt kértél, hogy megemészd,
de nem tudtam megadni.
Igen.
Most sem megy, Susan...
most sem.
Oké.
De, de, de...
Van egy „de”, oké? Egy „de”.
Elvesztetted a fonalat a majdnem megejtett diskurzusban.
Arról volt szó, hogy a legutóbb
túl bonyolultan tettem fel egy kérdést.
És tudom, nem akarsz újra ezen agyalni.
Szentül hiszem, hogy ha egyszerűbben kérdezném meg,
az kitörölné a múltat, és elmehetnénk, tudod,
elmehetnénk kajálni...
Hé! Szórakozhatnánk.
Megtennéd, hogy... idejössz? Légyszi!
Légyszi!
Jó lett volna talán...
talán leülni a...
Én...
ahelyett, hogy dumálnék róla,
inkább...
Csak megteszem, oké?
Oké.
A kérdés, amit igazából fel akartam tenni akkor, és...
igazából most is, hogy...
Susan, lennél a barátnőm?
Case...
Igen?
Szinte irigylem, hogy te kicsit sem...
Nem.
Oké, figyelj!
Tudod, sok idő eltelt.
És azóta voltak más élményeink, voltunk más emberekkel.
Vagy nem. Én nem... ez...
Csak feltételesen, talán.
Úgy értem...
Ha akkor megkérdezted volna úgy, ahogy most kérdezted meg,
tényleg, másként lennének a dolgok?
Én nem tudom. Lehet.
Nagyon bonyolult a válaszod, Susan.
Csak...
Csak mondd meg, jó?
Igen. Igen. A kevesebb több.
Oké. Igen.
Rendben, leszek a barátnőd.
Oké.
Őszinte leszek. Ezen én is meglepődtem.
De most így állnak a dolgok, szóval mehetünk enni?
- Igen, persze. - Klassz. Köszönöm szépen.
Oké.
Fel vagyok dobva.
Oké, igen Ez... ez...
- működni fog. - Igen.
Haladjanak tovább!
Pillanat! Lassan!
Nyugalom!
Ryan, hozzátesz még valamit a sajtótájékoztatón elhangzottakhoz?
A feleségem ötlete volt, hogy lefizetéssel intézzük a dolgot.
És... az ő döntése volt, hogy váljunk el.
- Sajnálom. Megbeszélték... - Nincs más mondandanivalóm.
Köszönöm, Ryan.
KORMÁNYZÓ 227 Nem fogadot hívás
Ki segít a helyi iskolabizottságoknak?
Az oldalunkról ki áll az oldalukra?
Mutatok egy anyagot
az oregoni középfokú oktatásról,
ami egészen lenyűgöző.
Te jószagú!
Teljesen elkalandoztam. Úgy sajnálom! Csak...
Csodás alapokat fektettünk le.
De...
csak annyit mondok...
Fel vagyok dobva!
Remélem, ti is. És ha nem, akkor...
az én dolgom elérni ezt.
Vissza!
Lépjenek hátrébb! Ez parancs!
Vissza!
Kormányzó!
Segítek.
- Vissza! Ez parancs! Vissza! - Vissza!
A férje szerint a kormányzó biztosította a 7500 dolláros kenőpénzt,
amelyet úgy titulált, mint...
„PR-tanácsadást”.
Tom Lawrence szenátor fontolgatja,
hogy indítvánnyal él a kormányzó ellen.
Hé! Várj!
A kormányzó összeesni látszott,
miközben kimenekítették a...
Rohadt sajtó!
Nem... nem hallom.
Nem...
Unom, hogy sosem hallom.
Óvatosan, kérem!
Öv! Öv! Öv!
A biztonsági övet, kérem!
Mit mondott?
Csak hogy... „rohadt sajtó”.
Könnyű a riporterekre kenni.
Ugyanaz ellen küzdenek, ami most mindannyiunkat sújt.
Megszorítások,
extrém munkamennyiség,
méltóságvesztés,
motivációvesztés.
Ki tudja?
Talán mind csak hörcsögök vagyunk egyazon kerékben.
És azon aggódunk, hogy a gyerek, aki megvett...
kezdi elveszíteni az érdeklődését.
Ez... tök meredek.
Sármány.
Itt Maggie. Adja át neki!
Asszonyom, a frakcióvezető keresi önt.
Tudom, hogy nyápicnak tűnök...
de... nem megy.
Most nem tud a telefonhoz jönni.
Egy autóban ülnek, járőr!
- És túllépi a hatáskörét. - Igen. Szólok, hogy kereste.
Köszönöm. Visszhall!
Kormányzó, viszem a sürgősségire.
Ne! Ne!
Hová vezetne az?
Azelőtt mentősként dolgoztam,
és ön enyhe agyrázkódás tüneteit mutatja.
Csak valahol gondolkodnom kell.
Ennyi.
Kérem!
Neked megy?
- Undorító. - Mehet?
Kösz.
Nincs mit.
Az én utasításomra tette.
Úgyhogy ne aggódjon!
Ne féljen!
Oké?
- Szia! - Hála Istennek!
- Szia! Gyere! Gyere! - Oké.
Előbb... szárítkozz meg...
- Szia! - ...aztán zuhanyozz le!
És vannak ruháim karcsúbb koromból
a szekrényben.
Leves. Leves? Hozok levest.
Jól vagy?
- Jól. - Jó.
Jól vagyok.
Bizonyítsd be!
Mondj mást a „jól vagyok”-on kívül!
Furcsa érzés.
Egyvalamire gondolok, amit olvastam.
Egy lavina áldozatára.
Ezt a nőt majdnem élve eltemette a hó.
De...
Elillant.
- Lavinaáldozat. - Igen.
Csak két ujját tudta mozgatni.
Azokkal ásott órákon át, hogy egy apró zseb legyen a szája körül,
csak mert hallani akarta magát, ahogy sikít.
Jót tenne neked is egy sikoly.
Igen. Rajta!
Sikíts!
- Nem. - Sikíts!
Gyerünk! Csak sikíts!
Jól van.
Rajta!
Oké!
Nem. Le se tudnék állni.
Kár, csatlakoztam volna.
- Helló! Ella itt van? - Nincs.
- Szia, Bill! - Nézze! Ott van.
Szervusz!
Ez rettenetes búvóhely.
Helen McCay. Előre is elnézést a viselkedésemért.
Oké.
Itt az egész vezetőség, gyilkos tempót kell diktálnunk.
Hány emberről van szó?
Mi?
Tizenöt, húsz, harminc?
- Mit számít? - Mert tarthatnánk a sörözőmben.
A sarkon. Helen Sörözője.
Oké. Ne paskoljon!
Gyerünk!
Ajjaj, hogy várták már ezt!
Végre megszabadulhatnak Ellától,
aki állandó emlékeztetőül szolgált arra, hogy az éjszakai izzadással járó,
önmaguk miatti kétségeik valószínűleg, pusztán csak igazak.
Hogy lehetnek ennyien?
Jézusmáriám!
- Erre, emberek! - Ide!
Kissé szűkös az időnk, amióta a férjed úgy döntött, hogy megéli a...
...pillanatát!
Mit művelt?
Nyilvánosságra hozta, hogy szakítottatok.
És az okát is megmondta.
Mi volt az oka?
Beszélhetnék csak Ellával?
Nem. Mi volt az oka?
Mi volt az oka?
Azt mondta, ő meg akarta menteni a házasságot,
míg te véget akartál vetni neki.
Pedig be is ismerted, hogy nélküle képtelen vagy végezni a munkád.
És beleegyeztél, hogy a 7500 dolláros kenőpénzt
valami kamu PR-tanácsadásnak hazudjátok be.
A kibaszott gennycsimbók!
Bocsánat. Ezt még sose használtam, és nem is fogom. Sajn...
Szóval...
aki képtelen a családi életét rendben tartani,
- hogy képes kormányozni? - Kormányozni.
Pontosan ezt mondják a felmérések.
Ezt beszéljétek át a frakcióvezetővel!
- Maggie! - Igen!
Oké.
- Szia, Ella! - Szia, Maggie!
Oké. Essünk túl rajta!
Szeretnénk, ha azonnal lemondanál.
Vagy bizalmatlansági indítvánnyal élünk,
amivel a mandátumod tizennégy hónapjában csak báb leszel.
Sok ezt befogadni,
de tudom, nem bírod a szarakodást.
És bocs, bocs, bocs, de döntened kell ebben a hírciklusban.
Azonnal, ami azt illeti.
Bill?
Kijönnél velem egy percre, kérlek?
Egy perc.
Ne feledd, mit ígértél!
- Mit ígértél? - Nem tudom, hogy érti.
Hé!
Segítsen, vagy rohadjon meg!
Kedves tanács!
Gyorsan be kell fejeznünk.
Most nem bízhatok az agyamban.
Ez érthető.
Munkanélküliség vagy tehetetlenség, nehéz döntés.
Ha ez segít, egyik sem sétagalopp.
Válaszd a tigrist vagy a tigrist!
De bárhogy is, örökre kormányzónak fognak hívni.
Ez kellemes dolog.
Alapvető hibát követek el? Kettőnk ügyében?
Milyen hibát?
A barátom vagy, Bill?
Nos...
Jelen körülmények között ez egy irgalmatlanul bonyolult kérdés.
Oké.
Igen, a barátod vagyok. Az vagyok.
Szia, barátom!
De nekem is van itt szerepem.
A kinevezésemmel ez lehet az egyetlen taktikám.
Igen.
Azt ígértem nekik, hogy kimaradok belőle.
De attól még megfogalmazhatok némi jótanácsot.
Amit várnak tőled, Ella, az pontosan az, amit tenned kell.
Szállj ki, amíg rossz a helyzet, mert ha nem teszed,
- örömmel tovább rontanak neked rajta. - Örömmel? Miért?
Mert a legrosszabbat teszed velük, amit ember tehet.
Az orruk alá dörgölöd a korlátaikat.
Én mondom, pokollá teszik a következő tizennégy hónapodat...
pokollá... fizetségként.
Hacsak nincs megaláztatás-fétised...
- Nincs megaláztatás-fétisem. - Akkor menj, és mondj le!
- Nem. Bill, nem tehetem. - Miért?
Imádom a melót.
Szart se csinálhatsz majd.
Egy ceruzát se vihetsz majd haza.
Oké. Végeztem.
Most... el kell tűnnöm innen.
Ha...
ha bárki kérdezi, mit csináltunk itt...
Mondanod se kell. Neveztesd ki magad!
Kösz. Minden jót!
Ella!
Talán megengedhetek magamnak egy roppant intelligens megfigyelést.
Amikor ennyi ember megjelenik, hogy rávegyen valamire,
jobb lapjaid vannak, mint hinnéd.
A döntés rajtad áll.
Szép.
Nem hagytalak cserben teljesen.
Sok szerencsét!
Maradok.
- Ez komoly? - Hogy mi?
Nem, nem!
Megpróbálnál bűzlő hullájú filantróp helyett egy percre politikus lenni?
Beszélgessünk! Talán kompromisszumra juthatunk.
Elnézést. „Konszenzusra”.
Persze.
Először is, ne tornyosulj így fölém!
Ez nem személyes. A munkámat végzem.
Pedig személyesnek tűnik, Maggie.
Hadd halljam!
Ha nem kapom meg, amit akarok,
nem csak, hogy hivatalban maradok,
de függetlenként újra indulok bárki ellen, akit jelöltök.
Veszíteni fogok. De hány szavazatot kapok?
A támogatottságomnak is van alsó küszöbe.
Miss Déli Bébinek vannak rajongói, nem?
Ha csak tizenegy százalékot kapok, kizárt, hogy a párt nyerjen.
Te is tudod.
Vagy?
Vagy...
elmegyek.
Ha?
Na! Megvagy.
Ha...
Kétféle aspektusa van Emma kormányzóságának.
Hogy szégyenteljes volt,
amelyre bélyeget nyomott egy ostoba, személyes botrány...
vagy ahogy én látom, és szeretem,
hogy csak három napi kormányzás után...
Jó előérzetem van.
...rendkívüli törvényhozói teljesítménnyel távozott.
A fogászati izére
félek, nem maradt a büdzsében...
Alig kerül valamibe.
A Fogorvosok állják a cechet.
Nyilvános vállveregetésre szükségük lehet motivációnak.
A veregetés megy.
Kösz, Maggie.
Ella...
oda az esélyem egy jó életre.
Ne most.
Nem, Ella! Nem...
Nem lehetne ez az a perc?
Ami mindig ott várt, nekünk félretéve?
A perc, ami neked kell.
Meg tudsz bocsátani nekem?
Nem igazán.
Értem, mi a jó a megbocsátásban,
de nincs olyan, amikor a soha meg nem bocsátás
ugyanúgy felszabadíthat?
Csak kérdezem.
Nem tudom kordában tartani a Ryan iránti dühömet.
Még nem voltam olyan mérges,
hogy elviselhetetlen legyen.
Nem tudod elképzelni, milyen ez. Tényleg.
Tennem kell valamit.
Tévedsz.
El tudom képzelni, milyen.
Én...
Te...
Tartogatom.
Az nagyon frusztráló lehet.
Az is!
Nos, ez van, ha nem sikítasz.
Jó, figyelj, Ella, van valami...
Ezt be kéne iktatnunk mindennap.
Egyetértek.
Óriási, óriási érzés.
Én... Hű!
- Ella! - Igen?
Én...
eddig kerültem valamit. Van egy gond, amit gatyába kell rázni.
Mi...
Az a problémám,
hogy képtelen vagyok túllépni Ryan tettén.
Megértem, hogy te más módszerrel...
emészted a genyóságát.
És?
Csináltam valamit.
Oké...
Ella, valamit elindítottam.
De aggódom, hogy...
hogy előtte egyeztetnem kellett volna veled.
Hát...
nekem ez könnyű.
Azt választom, amiben eddig is hittem.
Helen néni a főnök.
Köszönöm. Szeretlek.
Letagadjuk, de legtöbbször elkerülhetetlen, hogy véget érjen valami.
Akár kiérdemeljük, akár számítunk rá.
KÖZEGÉSZSÉGÜGYI KIHÁGÁS EZ A LÉTESÍTMÉNY ALKALMATLAN
Maga kretén? Igen?
Maga kretén?
Mert csak letépem, nem jelent semmit.
Mi a túró olyan vicces?
- A következő másodperc. - Hogy érti, hogy...
Csak beszélek...
Ellenáll.
- Én... - Nyomás!
Nem tudja, kivel szívózik!
- Fiúk! - Megtámadott egy köztisztviselőt.
- Jöjjenek, egyenek valamit! - Ellenállt.
Tudom, mi a kedvence. Emlékszem, a szalámis...
- Oké. - Extrasajtos...
A magáé meg a hawaii?
Hawaii.
- Sajnálom. Elnézést. - Lefizetési kísérlet.
- Bocsánat. Bocsánat. - Imádom, imádom.
Köszönök mindent, amit tesznek,
de ez teljesen szükségtelen!
Ez...
Bocsánat!
Néha túl későn jön a bocsánatkérés.
Eltartott egy darabig, de Ella megkapta, amiért küzdött:
elfogadtatta a Mamatörvényt,
és azon kevés politikai fogalom egyikét, amit vicces kimondani.
Fogtatók. Fogtatók! Fogtatók!
Vicces! Ugyan! Valljuk be!
Bérlőjogi tanácsadás, miben segíthetek?
Egy másik telefonközpont.
De ez itt Ella saját műve.
Szóval van egy nagy különbség.
Senki nem kér semmit. Kivéve...
Miben segíthetünk?
Szíves-örömest.
Ez ingyenes.
Nem emelhetik meg a bérleti díjat.
Szeretne bejönni az irodánkba? Önért megyünk.
Isten áldja önt is!
Igen, a kormány segíthet az embereknek.
De végül ott, ahol bármilyen nagy terv teljesül...
ember segít embernek.
Ez neki szól.
Hé!
Átadhatnád te!
Megmondtam.
Tényleg. Tényleg.
Hé, emberek! Helló!
Most tudtam meg, hogy eddig 3022 kilakoltatást előztünk meg,
eszerint tető maradhat a feje felett
eddig 9080 családnak!
Úgyhogy gratulálok!
Csodásak vagytok.
Köszönöm.
Utolsó gondolat.
A „traumára” nincs ellentétes szó.
De a „remény” közel áll hozzá.
Magyar szöveg: Zalatnay Márta