Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Elway je na hovno!
Je to primadona, nesnesitelný spratek.
Odnesou tě na nosítkách, ty šmejde!
Běž domů, Elwayi!
Měl všechny peníze a slávu světa. Nebo ho média jen zveličovala?
Je mi ho líto. Stal se obětí.
Jsi dost tvrdej? Máš na to, abys byl QB?
John Elway byl složen už počtvrté.
S tímhle hráčem se nevyhrává.
Mám rád vodu a lodě.
Vždycky jsem se tu cítil v bezpečí.
Vyplujete na vodu a prostě jen odpočíváte.
Tohle mám rád. Necítit stres.
Už prostě nehází.
Elwayi, ty posero!
Stres jsem nikdy nevnímal. Byl mou součástí.
Věřil jsem v tvrdou dřinu,
protože jinak podle mě uspět nemůžete.
Když makáte, úspěch pak přijde.
John Elway, nejtalentovanější rozehrávač v NFL.
Když se ohlédnu na posledních 50 let…
John Elway to dokázal znovu!
Broncos vítězí!
…na svůj život, výhry byly to nejdůležitější.
Je vítězství v Super Bowlu to jediné, co jste si nesplnil?
Pořád si pamatuju pocit zodpovědnosti
a očekávání být co nejlepší.
Být skvělý hráč není jen o výkonu na hřišti.
Musel jsem obětovat všechno, co jsem miloval.
Jak je tento zápas důležitý?
Jak moc chce John Elway vyhrát?
JOHN ELWAY: LEGENDA DENVER BRONCOS
- Vidíte mě dobře? - Jo. Dokonale.
V Denveru jsem ještě nikdy nebyl.
Byli jsme v horách, v zaprášeném a nemoderním městě.
Měl jsem pocit, že jsme tak trochu v zemi kovbojů.
Domov Broncos je to odjakživa a platilo tomu i tehdy.
Jsem tu od roku 1970 a nic se nezměnilo.
Šílený.
Útok!
Stal se zázrak! Broncos budou hrát Super Bowl!
V roce 1977 jsme konečně hráli Super Bowl.
A pak to najednou nějak vyšumělo.
To město za každou cenu chtělo hrát nejvyšší ligu.
Pro Colorado se všechno změnilo v roce 1983.
S ním sem přišla hvězda, kterou jsme tu nikdy neměli
a která vše rozpohybovala.
Když jsem přijel na soustředění, byly tam přívěsy novinářů a lidí z rádií.
Možná byl první, o kom se dělala „Elway Watch“.
Byl to denní přehled toho, co kde dělá.
V dnešním světě sítí je to docela běžné, ale tehdy úplně ne.
Formace Ace, vlevo, 88, 36, útočná skládka. Jeden na jednoho.
A pak množství lidí, kteří chodili na tréninky.
No tak, útok!
Zatlačte je zpátky!
Zatlačte je! Buďme trochu odvážní!
Tehdy mi asi došlo, co Broncos v oblasti Skalistých hor znamenali.
Červená 28, hut!
To, co se o mně říká a píše, nějak zvlášť neřeším.
Hned na to zapomenu.
Když se snažím dostát všem těm standardům,
jen na sebe vytvářím tlak
a snižuju množství všeho toho…
Jo, jdou po vás jako vosy.
Jako nováček jsem začínal v Pittsburghu.
JSTE NA ÚZEMÍ STEELERS
Moc jsem se těšil.
Musím se zeptat na Elwaye. Dnes ho čeká první zápas.
Nejoslavovanější debut jakéhokoliv hráče v NFL.
První smlouvu jsem měl na pět sezón a dostal pět milionů dolarů.
Tehdy jsem v NFL dostal víc než kdo jiný.
A hodně veteránům v lize se to nelíbilo.
Je zajímavé, že když má někdo takovou publicitu jako Elway,
získá si pozornost i dalších fotbalových týmů.
Všichni natahují krky, aby viděli, co udělá.
Přišel jsem k útočné linii a byl v údivu, že hraju rozehrávače v NFL.
Podíval jsem se kolem a všiml si Jacka Lamberta.
Vlevo. Formace eso. Běžím k levé tyči.
Křičel, neměl přední zuby a z úst mi lítaly sliny.
V první sérii jsem si říkal:
„Nevím, jestli to chci dělat.“
Hut!
Nehrál jsem moc dobře, chytil jsem jeden míč z osmi.
O poločase mě poslali na střídačku.
Je mi ho líto. Pittsburgh Steelers po něm půjdou.
Tohle v NFL cítí všichni nováčci.
Pět milionů nestojí nikdo.
JOHN ELWAY: FRUSTRACE Z NOVÁČKA V NFL
Pořád si pamatuju zodpovědnost a očekávání,
které jsem si naložil, když jsem byl mladý.
Vždycky byl soutěživý.
Hrál všechny sporty, bavilo ho to a makal v nich.
Ale jeho láskou byl vždycky fotbal.
Hrál svůj první zápas a já řekl: „Trenére, jak to jde?“ A on na to:
„Buď je tvůj syn nejrychlejší a nejlepší running back na této úrovni,
nebo jsou ostatní úplní břídilové.“
Táta trénoval fotbal.
Silně ovlivňoval můj styl hry.
Jeho největší předností bylo učení.
Ne koučování. Učení.
Jak se dostanete ke každýmu?
Ale asi i právě proto o něm mělo vysoké mínění tolik lidí.
Všem i mně vždycky říkával:
„Co se ti nelíbí, to nedělej druhým.“
Měl jsem dvojče a Lee Ann byla o rok a půl starší.
V rozmezí roku a půl jsme byli tři a byli jsme si velmi blízcí.
Tohle jsem já a moje dvojče Jana.
Mít dvojče jsem zbožňoval.
Byli jsme nejlepší kamarádi a měli úžasný vztah. Nehádali jsme se.
Každý by si řekl, že kluk a holka se budou hádat pořád, ale my nikdy.
Starali jsme se o sebe a drželi spolu. Nikdy na sebe nežalovali.
Když John něco neměl dělat, udělal to.
Vždycky mě dostávala z malérů.
Když jsem něco přehnal, vždycky mě z toho nějak vysekala.
JOHNOVA MATKA
Máma jednou přišla domů a my se ptali, jestli vyhrál táta, nebo jeho soupeř.
Když táta, čekal nás dobrý týden, protože táta měl dobrou náladu.
A když vyhráli soupeři, bylo ticho. Vždycky jsme věřili, že vyhraje tátův tým.
Často si k srdci bral víc negativních řečí, než měl.
Když nevyhráli, mohl za to on.
Spíš by to v sobě dusil, než aby to dostal ze sebe.
Proto ho asi prohry štvaly až tak moc.
Měl pocit, že neudělal dost.
Když si tým nevedl dobře, začali jste si říkat: „Ale ne.“
Jako děti jsme to věděli.
Pak se to opakovalo a táta začal hledat práci jinde.
Bylo to děsné.
Každé stěhování jsem vždycky probrečela.
Výhry a prohry začaly být velmi důležité.
Během střední jsme se přestěhovali do Kalifornie.
A to byl největší kulturní šok.
Jako by se tam přestěhovalo několik vesnických balíků.
Na to nezapomenu. Táta mě vozil do školy.
Řekl: „Johne, jaký post chceš zkusit?“ A já na to: „Zkusím running backa.“
Měli jsme Chevy Impalu z roku 1968.
Řadilo se na volantu a najednou zastavil.
Za 15 minut jsem vystoupil a byl jsem rozehrávač.
Z pozice rozehrávače úplně nadšený nebyl, protože měl pocit, že to není dost akční.
Ale Jack Neumeier věděl o rozehrávání skoro všechno.
V 70. letech začínal s míčem běžec a rozehrávat se začalo až později.
Jack to dělal opačně.
Trenér Neumeier byl v 70. letech hodně napřed.
To nejdůležitější je silná ruka.
Házet uměl a každý to hned věděl.
Nejlepší středoškolský rozehrávač této sezóny. Elway přihrál skvěle.
Na střední byl velmi oblíbený.
Rádi ho měli všichni, ale on si to ani neuvědomoval.
Vždycky byl moc milý a nikdy ho to nezměnilo.
Má všechno.
Nebyl v dobré pozici k přihrávce a asi ze 40 yardů přihrál úplně přesně.
Lepšího rozehrávače jsem na střední škole neviděl.
Čím líp jsem hrál, tím rychleji očekávání rostla.
Baseball měl v Granada Hills velkou tradici i v éře přede mnou.
Měli jsme dobrý baseballový tým.
Bavilo mě obojí a chtěl jsem hrát obojí.
Po maturitě v Granada Hills mě v 18. kole draftovali Kansas City Royals.
Po střední jsem měl možnosti.
Chtějí vás baseballové týmy odlákat od fotbalu i teď?
Pořád, jo.
Co to bude? Fotbal?
Obojí. Ještě úplně nevím.
- Jdeš na vejšku? - Jo.
- Kam? - Na Stanford.
Všechno je ve statistikách.
Nejlepší univerzitní rozehrávač od Joea Namatha.
Podle mnohých je nejlepší vůbec.
Když přišel na Stanford,
dva rozehrávači, kteří ho viděli, přestoupili jinam. Byli dobří.
Uměl házet.
DĚLOVKA!
Plavala jsem za Stanford.
Plavání jsem se věnovala celý život už od pěti let.
Kromě školy a plavání jsem nic jiného nedělala.
A když jsem v prváku šla se spolubydlícími na fotbal,
všichni skandovali slovo „Elway“.
Elway!
Myslela jsem, že tím myslí „L way“.
Že je to nějaký taktika, kterou chtějí hrát.
Netušila jsem, že to bude můj budoucí manžel.
Elway v úniku.
Teď má problémy.
Podívejte se na to!
Má tam volného hráče!
A pak jsem slyšela: „Ne, je to John Elway.“
Důvod toho pozdvižení, že hraje za Stanford.
Janet jsem poznal na podzim v prváku.
O fotbale toho moc nevěděla,
což mě k ní možná přitahovalo,
protože netušila, kdo jsem.
Měl dlouhé vlasy, které si házel dozadu.
Měl nohy do X a špičky vtáčel k sobě.
Časem jsem si to zamilovala.
Při prvním polibku jsme do sebe vrazili zuby.
Málem jsme si vylámali zuby, pokud si vzpomínám.
Začalo mi docházet,
že se o něj budu muset dělit.
Procházel se po Stanfordu
a někdo na něj neustále dotíral.
Najednou jsem chodila se superstar,
ale on se jako hvězda vůbec nechoval.
Byl plachý.
Byl milý.
Nebyl to někdo, kdo vyhledává pozornost.
Nechtěl slávu, která s tím šla ruku v ruce.
Chtěl být prostě normální.
To z něj dělá tím, kým je.
Elway!
Můj poslední zápas na Stanfordu je památný zápas univerzitního fotbalu.
Tato fenomenální rivalita trvá více než 100 let.
Derby těchto dvou týmů bylo ostře sledované rok co rok.
Díky Johnovým kvalitám ve čtvrťáku mohl Stanford hrát Hall of Fame Bowl.
Stačila mu výhra nad Berkeley.
Golden Bears stačí už jen natahovat.
Rozhodne tohle. Jeden útočný pokus a 53 sekund.
Byli jsme v zoufalé situaci a začínali na třináctém yardu.
Myšlenkami jsem byl vždycky v přítomnosti.
Za této situace moc času na přemýšlení nebylo.
Snažili jsme se zvládnout první down.
Bears začínají prorážet.
Elway bude házet z pětky.
Tohle musí zvládnout.
Míč je daleko v hřišti!
A byl chycen na čtyřicet trojce!
Zbývá 40 sekund. Elway rozehrává.
Trefuje se. Míč chycen v zámezí na třicet devítce.
Snažili jsme se dostat k brance, protože to bylo 19:17.
Tady je Elway. Rozehrávka dozadu.
Vlevo je Dotterer. Možná to zvládne až na konec hřiště!
Byl složen na sedmnáctce!
Kop z třicet pětky to ukončí.
Poslouchejte dav. Dopad míče a pak hned kop!
Je to dlouhý a přesný kop!
Stanford skóruje čtyři sekundy před koncem a ujímá se vedení 20:19!
Bears teď zachrání jen zázrak.
Dali jsme gól z hřiště a mysleli si, že už je po všem.
Tehdy jsme byli na zápase super hvězd.
Když jsem tam seděl, jen jsem si říkal: „Wow.“
Ale věděli jsme, že nemáme vyhráno.
Harmon se pokusí míč vykopnout. Ano.
Míč je ve vzduchu a Bears musí do zámezí.
Rodgers u postranní čáry. Další.
Pořád jsou ve středu hřiště. Pokusili se o několik…
Míč je stále ve hře, teď ho dostává Rodgers!
Už jsou na třicítce. Už na dvacítce.
Celá kapela je na hřišti!
Dostane se do end zóny! Je v end zóně!
Bears! Bears vyhráli!
Panebože!
Nejúžasnější, nejsenzačnější, nejdramatičtější, nejsrdceryvnější
a nejvíce vzrušující závěr v historii univerzitního fotbalu!
Berkeley poráží ve finále Stanford!
Omluvte můj hlas.
Byla to těžká prohra, tehdy asi moje netvrdší prohra vůbec.
Pak už jsem věděl, že se to může stát znovu,
když na časomíře ještě zbývá čas.
Není konec, dokud není konec.
Musel jsem se naučit prohrávat. Moc mi to nešlo.
Táta se mnou o tom několikrát mluvil.
Ve sportech se musíte vypořádat s neúspěchem a s prohrami.
To, jak prohrajete, někdy určí, jakým vítězem se jednou stanete.
John na vejšce posezónní zápas nikdy nevyhrál.
Převážně to byla nenaplněná kariéra.
John překonal rekord NCAA dokončených přihrávek,
připsal si mnoho dalších rekordů a nejspíš bude letošním prvním draftem.
A to není všechno.
John bude stejně žádaný i v baseballu.
Byl to jeden z nejlepších dnů mého života.
Přišel nám telegram.
„Gratulujeme k výběru týmem New York Yankees.
Těšíme se, že se staneš členem Yankee rodiny.
George Steinbrenner, Yankees.“
Opravdu mě překvapilo, že si mě vybrali jako prvního.
Yankees mu zaplatili 140 000 dolarů, aby léto strávil v Minor League.
Student ekonomie John si musí vybrat z dvou skvělých možností.
Buď fotbal, nebo baseball.
Pokud je na schopnostech Johna Elwaye hrát fotbal i baseball něco speciálního,
vztah s jeho otcem je stejně tak jedinečný.
Úplně nejlepší bylo, že mě táta nedostával pod tlak.
Ať si dělá, co chce. Hlavní je, aby to chtěl dělat.
Byla jsem rozpolcená. Viděla jsem ho jako baseballistu.
A možná jsem si to i trochu přála.
Ale jeho rodina ne. Jack ne.
A John ve svém srdci taky ne.
ELWAY JE NEJLEPŠÍ ZAČÍNAJÍCÍ ROZEHRÁVAČ V HISTORII
Posledních pár týdnů je to nejskloňovanější jméno amerického sportu.
Právě začíná 48. výroční draft Národní fotbalové ligy.
První volbu mají v prvním kole Baltimore Colts.
Táta mě chtěl dostat do týmu,
ve kterém bych mohl uspět a splnit si své cíle.
Don Weiss právě obdržel kartu ze stolu Colts. Podívejme se na ni.
První volbou Baltimore Colts v draftu
je rozehrávač John Elway ze Stanfordu.
To to vystihuje od začátku.
Draftovali mě Colts
a tehdejší majitel týmu Bob Irsay byl velmi nestálý.
Nemám v úmyslu tým stěhovat. Kdyby jo, řekl bych vám…
Majitel byl v opileckém deliriu,
o poločase vzal sluchátka koordinátorovi útoku a řídil taktiku.
Říkalo se, že se tam dějí nejrůznější věci.
Před draftem John řekl: „Za tenhle tým hrát nebudu.“
Můj agent se snažil uzavřít dohodu ještě před draftem,
aby Colts vypadali dobře.
Seděl jsem vedle něj, když jim do telefonu řekl:
„Neměli jste to dělat. Teď nemáte nic.“
Uvědomujeme si, že mají právo prvního výběru.
Chci, abyste věděli, že ten draft nezpochybňujeme.
Vždy jsme jednali upřímně a přímo.
Právě teď jsem zmatený, protože jsem opravdu překvapený.
Tři měsíce jsme jim říkali, že za Baltimore hrát nebudu,
a podívejte se na to.
Měli jsme s nimi dohodu a uděláme to po dobrém.
Nikomu nechceme způsobit potíže. Nikomu nechceme ublížit.
Nevím, kde teď jsem, ale za Baltimore hrát nebudu.
Elwayův agent Marvin Demoff mi právě telefonicky sdělil,
že si Elway vybral baseball, když si ho vybrali Colts.
ELWAY VRACÍ ÚDER: BUDU HRÁT ZA YANKEES
Rozhodli jsme se,
že budu hrát rok baseball za Yankees a že pak uvidíme.
Moje jméno se vrátí do draftu a uvidíme, jak se to celé vyvine.
Netušil jsem, jak velký problém to může být.
Jako máte důvody?
Zaprvé, nemám rád zimu.
Už jsem ji zažil.
Do té doby bylo všechno pozitivní,
ale tímhle se všechno obrátilo naruby.
Objevily se kritiky, že se NFL prostě nevzdoruje.
Elway si jen tak řekne, že chce bejt na pláži na západě a že je z Kalifornie.
Koho to jako zajímá?
Řekl, že bude hrát baseball. Hraj ho. Měl bys hrát baseball.
Protože s ním podle mě titul nevyhrajete.
Nevyhrál ho na Stanfordu a je mi jedno, co bude dál.
John Elway by si neměl diktovat kde chce hrát.
Mohl jít do Baltimoru a vyhrát, jak řekl Terry Bradshaw.
Místo toho se snaží stát hollywoodskou hvězdou.
Konečně mi zavolal můj agent.
„Tohle nikomu nesmíš říct,
ale myslíme si, že bys mohl hrát za Denver.“
Promluvme si o tom, řeší se to celý večer. Všude koluji zvěsti.
John Elway bude hrát za denverské Broncos.
Broncos svolali na půl jedenáctou večer tiskovku.
Dan Reeves opustil arénu.
Opravdu si myslím, že jsme tou dohodou pomohli Národní fotbalové lize.
V lize zůstal skvělý hráč, kterého jsme si nemohli dovolit ztratit.
Dan hrál a trénoval v Dallasu, což byl v dětství můj oblíbený tým.
Vážil jsem si ho a znal ho jako hráče.
Byl jsem z toho hodně nadšený.
Mám ohromnou radost.
Šancí získat hráče typu John Elway moc nedostanete.
To vše za deset hodin.
Stál jsem před novináři v Denveru
a mluvil o tom, že jsem Bronco.
Denver byl na našem seznamu.
Za tenhle tým jsem chtěl hrát.
Co se Baltimore týče, už je to za námi, je to minulost.
Rád bych se bavil o budoucnosti s Denver Broncos.
Elway je na hovno!
DRUHÝ TÝDEN
Dobré odpoledne z Memorial Stadium v Baltimoru. Právě teď je tu 38 stupňů,
ale ještě víc to vře na tribunách, kde 50 000 fanoušků bučí na Johna Elwaye.
Elway je na hovno!
Řekněte „na nic“, ať to můžou použít.
Elway je na nic!
Během toho zápasu na mou adresu padlo víc nadávek než kdykoliv jindy.
ZABIJTE ELWAYE!
Fanoušci a obyvatelé Baltimoru to opravdu urazilo.
Elway je na hovno!
Ale já tam nechtěl hrát proto, že by se mi nelíbilo to město.
Nikdy jsem tam nebyl, to s tím nijak nesouviselo.
Elwayi, ty posero!
No tak, Elwayi! Odnesou tě na nosítkách, ty šmejde!
Skvělá začátek kariéry. Mít tolik nepřátel.
Smlsli si na něm.
To je něco.
Během toho zápasu jsem si nesundal helmu, protože z tribun pořád lítaly lahve.
Elway je na hovno!
Říkám to pořád.
K místním lidem zlovůli necítím, takže…
To, co mají na srdci, dneska dost jasně ukázali.
- Máte jim to za zlé? - Ne. Jsem rád, že hraju za Denver.
ELWAY TVRDÍ, ŽE JE TO NERVOZITOU
První čtyři zápasy byly velmi těžké.
Točila se mi hlava.
Jsi dost tvrdý?
Jsi dost tvrdý, abys byl rozehrávač?
O tom jsem upřímně nikdy nepochyboval.
Jeho první rok byl neuvěřitelný.
Nikdy jsem neviděl, že by to někdo schytával jako on.
John to neměl snadný. Vím, že byl pod velkým tlakem.
Celý tým spoléhal na to, že všechno změní nebo že nás jednou dovede k titulu.
FIASKO U BRONCOS
Všichni asi čekali, že nás John k trofeji dostane okamžitě,
a úplně nechápali, čím vším si musel projít.
Měl všechny peníze a slávu světa. Nebo ho média jen zveličovala?
- Ne. - Zvládne to?
Jen potřebuje sůl a pepř. Potřebuje koření.
Kluk čerstvě po vejšce ještě obranu číst nedokáže.
Danův útok byl úplně jiný, než na co jsem byl zvyklý.
Nemohl jsem si na to zvyknout.
Dan měl pocit, že k vítězství vede cesta.
Klasicky pronést míč na druhou stranu, mít neproniknutelnou obranu a nechybovat.
John měl pocit, že dokáže vyhrát pomocí svých schopností.
V podstatě se musel naučit, že oba věří víceméně v to samé.
Obě ty filozofie musely splynout v jednu.
Zatraceně, Johne. Sakra!
Dan byl velmi zatvrzelý člověk
a všechno měl rád po svém.
A taky to byl jedním z nejúspěšnějších trenérů.
Lišili jsme se tím, že jsme podle mě neútočili na útočné polovině hřiště.
Nesnažili jsme se vyhrávat. Spíš jsme jen nechtěli prohrát.
Nedopadlo to tak, jak jsem chtěl.
Je to moje chyba. Od Johna jsem toho čekal moc.
Obrana je v NFL velmi složitá
a on ještě není připraven rozehrávat míče, které dostane.
BRONCOS POSÍLAJÍ ELWAYE NA LAVIČKU
Zavolal mi Dan: „Víš co? Vystřídá tě Steve.“
Steve DeBerg byl tehdy můj konkurent a nastoupil v příštích čtyřech zápasech.
Jdou po něm a nutí ho přemýšlet za pochodu,
což pro něj ještě není přirozené.
Bylo to těžké. V Johnově kůži bych být nechtěl.
Rád bych jeho peníze.
CHYBA ZA 5 MILIONŮ
Byl jsem hodně naštvaný.
Procházet si tím ve 22 letech bylo velmi náročné.
Začal jsem si říkat: „Rozhodl jsem se správně?“
Pokud chcete vyhrávat, nesmíte udělat tři věci.
Nikdy nenechte výběr rozehrávače na tisku.
Nikdy nepodceňujte poslední tým.
A soupeř vás za jakéhokoliv stavu nesmí vidět potit se.
Vždycky jsem volal svému tátovi.
To on mě vždycky vrátil na správnou cestu.
A říkával: „Nemůžeš si vybrat tu lehčí cestu.
Budeš muset dělat i to, co nechceš.
Důležité je, jak se tomu pak postavíš.“
Když se ohlédnu za svým prvním rokem, ve kterém mě Dan nahradil Stevem,
dochází mi, že to bylo asi to nejlepší.
Čtyři týdny jsem mohl jen sedět, zápasy sledovat z lavičky,
nebýt ve středu dění, spíš jen pozorovat a trochu dospět.
DeBerg je na zemi.
Schytal to přímo do hrudníku.
Steve se pak zranil a já se vrátil do hry.
Nastupuje John Elway.
Musí se naučit číst obranu. Ví to. A tvrdě na tom pracoval.
A prý se neuvěřitelně zlepšil. Tady je. Na čtyřicet osmičce. John Elway.
PRVNÍ DOWN A 10 YARDŮ
Elway riskuje všechno!
Touchdown!
Broncos jsou zase na tabuli. Elway přihrál na druhý letošní touchdown.
Pak jsem dostal druhou šanci a týden co týden jsem se zlepšoval.
John letos hodně dospěl a v huddlu je sebevědomější.
Jako tým jsme sebevědomější a pomáhá nám to celkově.
Hodně se to zlepšilo. Vyhráli jsme několik zápasů.
Tenhle míč je velmi důležitý.
Byla to moje druhá sezóna a hráli jsme proti Colts.
15. TÝDEN
Před tímto zápasem jsem byl naprosto neuvěřitelně frustrovaný.
Prohrávali jsme 19:0 a já si říkal: „A sakra.“
V poslední čtvrtině jsme se konečně chytili.
Chci vidět útok! No tak!
Chráněný Elway hází míč do zóny Sampsonovi.
Chytá ho! Touchdown!
Receiveři vlevo. Čtvrtý down a dva yardy. Elway je zpátky. Útok na rozehrávače.
Willhite na desítce! Na pětce!
Willhite na čáře! Touchdown!
Čtvrtý down a dva yardy a Broncos si připisují touchdown!
Tady je salto vzad Geralda Willhitea.
Neuvěřitelný závěr.
Po tomhle zápase se mi nesmírně ulevilo.
Byl to první comeback mé kariéry.
Přesně za tohle Broncos zaplatili pět milionů.
Jo, to bych řekl.
Mluvil jsem s majitelem Broncos Edgarem Kaiserem.
Právě prodal 51% podíl v týmu edmontonskému podnikateli Patu Bowlenovi.
- Dobré ráno, dámy a pánové. - Jednu.
Tady jsem. Nejčerstvější nováček Denveru.
Pat Bowlen byl skvělý majitel, na hráčích mu opravdu záleželo.
A ze všeho nejvíc mu šlo o vyhrávání zápasů.
Cílem číslo jedna je vyhrát Super Bowl. A osobně nechci vyhrát jen jednou.
Chci jich vyhrát několik, protože tu chci být dlouho.
Když jsem ho poprvé při tréninku viděl házet míč přes 80 yardů, řekl jsem si:
„Ten chlap je magor.“
ASISTENT TRENÉRA
Do Denveru jsem z Philly přešel,
abych mohl trénovat Johna.
Mike Shanahan přišel v mé druhé sezóně 1984.
Hodně jsme se spolu sblížili. Byli jsme jako nejlepší kamarádi.
Dokázal mi předat to, co vymyslel Dan.
Proto byl můj druhý rok mnohem lepší.
Připravte se!
Sakra.
Pořád makal a neohlížel se.
Sakra.
Nikdo netuší, jak tvrdě dřel, aby byl úspěšný.
Připravte se!
Dobrá práce.
Zlepšil se mimo sezónu, když se nikdo nedíval.
Jeho evoluce a období růstu toho byly součástí.
Neúspěch vás někdy posílí.
Tohle není skvělá rozehrávka.
Je supermanovská!
Nevím, jestli by ji v NFL zvládl ještě někdo jiný.
Lidé viděli jen talent, ale John ho posunul o úroveň výš.
Jeho síla a postava a co jeho tělo vydrželo…
Elway je opravdu tvrdý oříšek.
Běžel jako obránce.
Mohl zůstat vpravo. Podívejte se na tu mezeru.
Ale chtěl změnit směr,
snížil se a zapřel se nohama.
Zaber! Jen zaber!
Nevypadal jako nejrychlejší hráč.
Ale to, jak dokázal uniknout, bylo naprosto úžasné.
Chtěl jsem být úplně nejlepší.
Elway to doběhne. Je na desítce. A skóruje!
To jsem od sebe očekával.
Očekávání ostatních byly vedlejší.
Broncos vyhrávají hlavně proto,
že jejich rozehrávač John Elway zažívá famózní sezónu.
Není pochyb o tom, že jsem lepší než loni.
Konečně cítím, že sem patřím.
Pamatuješ na jeho draftování?
Hodně lidí si říkalo: „Není to chyba?“ Tohle je odpověď na všechny ty otázky.
Ví, že povede tenhle útok.
A stal se z něj vůdce.
Takhle se bojuje! To je ono. Takhle se bojuje!
Chceme všem ukázat, že máme skvělý fotbalový tým.
To dokážeme jen výhrou v Super Bowlu.
Teď Sewell. Bude házet.
Elway! Míč má Elway!
John Elway běží do end zóny!
Touchdown pro Denver! To byl útok!
Broncos nakonec vítězí.
Inspirativní comeback a jeho strůjce John Elway.
John Elway je pro tým vycházející hvězda útoku.
Teď je sice skvělý, ale jednou bude nejlepší ze všech.
Na tom se asi shodneme. Dokáže všechno.
Šestá cívka.
Ze všech legendárních comebacků, iniciované Johnem Elwayem,
který máte nejradši?
Ty jo. Bylo jich tolik.
Když zvážím, co bylo v sázce, tak zápas proti Clevelandu.
ÚTOČNÁ SÉRIE
Pokud se podíváte do kronik, útočných sérií najdete několik.
Ale jen jedna se nazývá „Útočná série“.
Za chvíli to vypukne.
Cleveland Browns a Denver Broncos se utkají ve finále konference AFC.
Oba tyto týmy nebyly ve finále konference už delší dobu.
Byla zima a foukalo.
A je tam hlučná tribuna Dawg Pound.
Psí sušenky, sendviče a baterie. V end zóně bylo úplně všechno.
Vítěz bude hrát Super Bowl.
Celý zápas to byla dobrá bitva.
Brian Brennan. Chytá míč!
Skórovali pět minut před koncem zápasu.
Ale pořád jsme věřili, že máme šanci ten zápas vyhrát.
Pak míč vykopli k nám.
Gene Lang se dopustil zásadní chyby.
Pokud míč pustí, dostane se do end zóny.
Nejspíš zpanikařil. Zachytil ho na druhém yardu.
Elway a útočníci musejí začít až na hranici půldruhého yardu.
Útok začínal na druhém yardu a do konce zápasu zbývalo pět minut.
Věděli jsme, že to nebude snadné.
Ohlédli jsme se a všichni soupeři se na nás samolibě šklebili.
„Koukejte na ty hovada.“
Podíval se na mě a řekl: „Johne, přesně tohle jsme chtěli.“
Byla to moje čtvrtá sezóna.
A zatím jsem nenaplnil očekávání, že vyhrajeme titul mistra světa.
Ta chvíle přišla teď.
Elway Winderovi. Na sedmičku.
Jo, sedm, baby! To je ono!
Rozehrávač je pod tlakem a end zóna je velmi daleko.
Sewell. Jak ten míč udržel?
Steve Sewell na hranici 48 yardů.
Byli jsme na padesátce a měli jsme čtyři downy.
Nechceme kopat na bránu. Potřebujeme touchdown.
V tuhle chvíli se stadion úplně zbláznil.
Zatraceně, v Clevelandu jsou šťastní.
Elway to schytal. Měli jsme třetí down a 18 yardů.
A domácí tým si říkal: „Kámo, tohle je konec.“
Dan Reeves říká Elwayovi: „Nechtěj to stihnout v jednom útoku.“
Jako byste Johnu Wayneovi řekli, aby nezabil záporáka.
Skvělí rozehrávači si umí poradit v těžkých situacích,
když je všechno proti vám.
Mark Jackson byl volný. Vyslal na něj raketu.
Elway dokázal přihrát přes 25 yardů na nováčka Marka Jacksona.
Po tomto útoku přišla velká změna
a fanoušci na stadionu najednou ztichli.
Najednou jsme byli rozjetí.
Krátké přihrávky na Sewella. Přes clonu.
Míč má Denver a bude mít další čtyři downy.
Hodiny stále běží.
Cleveland 20, Denver 13. Poslední minuta.
Tohle je prostě útočný pokus Johna Elwaye.
Dokázal ho prodloužit.
Elway byl v druhém downu pozorný
a 42 sekund před koncem zápasu se dostal do zámezí.
K prvotní hranici chybí pět yardů a pro reset downů chybí jeden yard.
Potřebovali jsme jediný yard.
Tuhle taktiku jsme v sezóně zkoušeli hodněkrát a já míč nikdy nedostal.
Touchdown, Mark Jackson!
Elway dostal Broncos přes 97 yardů
a ke srovnání skóre jim chybí jediný bod.
Je to 20:20. Cleveland teď říká: „Zahrajeme si v prodloužení.“
Časomíra je teď nepodstatná.
Tento zápas ukončí první body, ať z touchdownu, nebo z gólu.
Má prostor, ale nakonec přihrává.
Na 23yardové hranici je Watson.
Všechno je teď na bedrech a noze Riche Karlise.
TREFIL 8 BRANEK Z HŘIŠTĚ
Na stadionu v Clevelandu se najednou rozhostilo doposud neznámé ticho.
Panebože! Je to neuvěřitelné!
Je to nádhera! Nádhera!
Ze všeho nejdřív mě napadlo,
že na mě táta bude hrdej, že jsem toho byl součástí.
Super Bowl! Jedeme na Super Bowl!
Lidé začali říkat,
že ten rozmazlenej spratek z Kalifornie může být fakt dobrej rozehrávač.
SUPERFINÁLE: DEVNVER PROTI GIANTS
Na letišti v Denveru vítaly Broncos tisíce lidí.
Zablokovali ulice, zpomalili zásahová vozidla a zastavili dopravu.
Upřímně to na mě bylo trochu moc.
Pro mou kariéru to bylo jakési uvedení do společnosti.
Ty vogo!
Útočná série změnila všechno a navždy.
Johnny Elway!
Johnny Elway, superstar!
Můj synovec tě zbožňuje. Máš něco ve skříňce?
- Měl přezdívku „Vévoda z Denveru“. - Vévoda z Denveru.
Vévoda z Denveru.
Tohle je sbírka zbraní Johna Waynea, které používá ve svých filmech.
Měla jsem možnost je koupit, tak jsem to udělal.
Počkat!
John Wayne byl jeden z mých hrdinů. Byl to největší frajer na světě.
Hodně jsem ho obdivoval. Jak chodil a mluvil.
Nechal bych toho, pane.
Nezlobte se, pane.
Kovbojky mě bavily odjakživa.
Chceš tu zbraň? Vezmi si ji.
Kéž bys to udělal.
Mám rád historii a pohled na to,
jak těžce se tehdy žilo a čím si kovbojové museli procházet.
Mám k nim respekt.
Umím si ho představit v přestřelce.
Úplně ho vidím, jak tam stojí.
Vytáhni zbraň, ty parchante!
Pokaždé chtěl vyhrát.
Červená 98! Hut!
STŘELEC
Ze všeho nejlíp napodobuju Johna Waynea.
„Byl bych tam dřív, ale přepadli mě v tom průsmyku.“
Tohle říkám přátelům pořád.
Jo, pamatuje si jen tohle. Cokoliv ostatní zapomene.
Díky Útočné sérii začal být oslavovaný.
Ale přiznejme si to. Korunu by mu získala výhra v Super Bowlu.
Uděláme trochu kravál, Colorado!
Super Bowl!
Když fotbal hrajete v mládí, vaším cílem je hrát Super Bowl.
Snad svý nervy udržím na uzdě.
Otázkou je, zda skvělá obrana Giants zvládne lstivého Johna Elwaye.
Bando, kvůli tomuhle trénujeme hodně dlouho.
Pojďme hrát naplno. Jdeme do toho.
Elway rozehrává v prvním downu z kapsy. Přesně toho se báli.
Elway neplánovaně běží dopředu.
Jackson na polovině Giants.
Elway v polovině hřiště. Touchdown.
Nemůžete mu nechat místo.
Přesně to udělali Giants, a proto je Elway tak účinný.
Zatím je to asi nejlepší první čtvrtina v historii Super Bowlu.
Zápas proti Giants se v první čtvrtině vyvíjel dobře.
Těsně před poločasem jsme byli jeden yard od end zóny a neskórovali.
Dvacet čtyři yardů daleko. Kubiak drží míč.
Karlis se netrefil.
A pak to bylo ještě horší.
A nyní se to obrátilo proti Broncos.
Po jejich skvělém prvním poločase teď ve třetí čtvrtině dominují Giants.
Broncos měli sedm pokusů.
Ze sedmi pokusů posunuli o dva yardy.
Simms na Bavara. Touchdown.
Dlouhá přihrávka na Bobbyho Johnsona.
Míč má Phil McConkey. Po hlavě skáče do end zóny.
Je v end zóně a zápas je rozhodnutý.
Nedokázali jsme říct,
proč jsme ten zápas nevyhráli.
Broncos měli včera oslavu.
Asi 120 000 fanoušků zaplavilo ulice Denveru a vítalo svůj tým, i když prohrál.
Řekli si, že vždycky je tu další sezóna.
Denverští Broncos budou hrát v Super Bowlu už druhý rok po sobě
a povede je John Elway.
Návrat v roce 1987 a ocenění pro nejlepšího hráče mi dodalo sebevědomí.
Denver Broncos se stali šampiony AFC podruhé v řadě.
Jsou favority na výhru svého prvního Super Bowlu.
Denver Broncos teď vyhrajou o parník.
- Jak moc zklamaný z té prohry jste? - Hodně.
Myslíme na to pořád.
Tenhle zápas prostě musíme vyhrát.
John Elway je na úžasné vlně.
Lépe na tom možná ani nikdy nebyl.
Fanoušci Broncos doufají, že to do třetice konečně vyjde týmu,
který Super Bowl nikdy nevyhrál, ale nikdy nebyli ani favorizovaní.
Fanoušci Broncos čekají, že John Elway předvede…
Zkusíme to znovu. Dobře.
Dobré odpoledne ze Stadionu Jacka Murphyho.
Rozehrávač stojí o několik yardů vzadu. A Elway hází míč dopředu hned na začátku!
Míč chytá Nattiel! Touchdown!
Redskins jsou jako opaření.
Na konci první čtvrtiny jsme vedli 10:0.
A o 19 útočných pokusů později…
Čtyři touchdowny v jedné čtvrtině.
Nový rekord Super Bowlu!
…jsme prohrávali 35:10.
Červená 28! Hut!
Jo, fakt nevím.
Důležité je momentum.
Když se vám nedaří, zvrátit to je obtížné.
Elway má jen pět úspěšných přihrávek z 24.
Tohle se naposledy stalo, když byl John Elway ještě nováček.
A pak nás porazili 42:10.
Pokud to loni bylo špatné,
letos je to příšerné.
V San Diegu se fanoušci Broncos naděje drželi ještě o poločase.
Dnes v Denveru byla nálada ponurá jako nebe nad městem.
Pro město, které se vymykalo jen produkcí oxidu uhelnatého,
byla druhá prohra v Super Bowlu v řadě o to depresivnější.
Příští rok? Ne.
BRADSHAW: ELWAY NA TO V ROCE 1988 NEMĚL
John si to vzal osobně.
Měl jediný cíl. Musel vyhrát Super Bowl.
John Elway to dokázal znovu. Třikrát za čtyři roky.
Denver Broncos, nejlepší v AFC.
Vítěz NFC bude silný soupeř.
- Budeme muset hrát na maximum. - Dík. Gratuluju k postupu do Super Bowlu.
Díky, O. J.
Fanoušci Broncos nechtěli, aby jejich tým postoupil do Super Bowlu,
protože nechtěli zažít další ostudu.
Johne, my dva jsme v tomhle sportu už dlouho.
Říkal jsem si, že jsem lepší fotbalový tým asi neviděl.
Tým 49ers má všechno.
- Bude to pecka. - Totální.
Bude to ošklivý, ale zábavný zápas.
Bylo patrné, že je pod obrovským tlakem.
Myslel jen na ten zápas.
Viděl jsem ho a nevypadalo to dobře.
Tohle nebyl John.
Víme, že jsme nejlepší tým.
Pojďme to dokázat. Musíme hrát naplno.
Pojďme jim nakopat…
Montana se podíval na Rathmana. Hází na Rice. Ten boduje za San Francisco.
Montana, rychle. Brent Jones.
49ers mají touchdown.
Montana opět na Rice. Touchdown.
Byli mnohem lepší tým než my.
Někdy jste na hřišti nezastavitelní a jindy je to boj.
Tohle jednou budou nejhorší tři čtvrtiny fotbalu,
na které si John Elway kdy vzpomene.
Bohužel pro něj to byl Super Bowl.
Ale takové dny nepřejete nikomu.
Když jsme prohrávali, riskoval jsem, učinil špatná rozhodnutí
a přidal několik přihrávek, které to ještě zhoršily.
John Elway to pořádně schytá. Tohle je jeho třetí prohra v Super Bowlu.
Ale jak sám řekl, raději bude na hřišti a pokusí se vyhrát.
Taky říkal, že než bude považován za skvělého rozehrávače,
jednou Super Bowl musí vyhrát.
Bylo jedno, jak dobře nebo špatně hrál.
Stejně jsme prohráli.
A prohrávali jsme znovu a znovu.
Elway bere míč a pokouší se o touchdown!
Díky Elwayově patentované magii v poslední vteřině je skóre Super Bowlu
Denver 7, San Francisco 56.
STIGMA PORAŽENÉHO SE ZBAVUJE TĚŽKO
Z kritiky po prohrách Super Bowlu, hlavně kvůli tomu, jak jsme prohráli,
vyplynulo, že Elway nedokáže vyhrát důležitý zápas.
Je pod velkým tlakem, aby se toho břemena zbavil.
Než bude prohlášen jedním z nejlepších jako Terry a ti, kteří Super Bowl vyhráli,
bude muset vyhrát.
Musíte být emocionálně a duševně silnější.
Nikdo se nesmí dozvědět, že vaše brnění má někde skulinu.
Nejsem z těch, co rádi způsobují kontroverze.
On ano. Proto si ho nevážím.
Odpověděl, ať zavřeš klapačku, že?
Co mám dělat? Omluvit se? Ne. Přiznal bych, že jsem se zmýlil.
Podle toho, jestli vyhrál nebo prohrál, se měnila jeho nálada.
Dokázali jsme to vycítit a chovat se podle toho.
Ovlivňovalo to situaci doma a někdy až tíživou atmosféru.
Často sedával na gauči a všechno si přehrával v hlavě.
Přemýšlel o tom, co všechno mohl udělat jinak.
Vinu na nikoho nesvaloval. Ze všeho vždycky vinil sebe.
Míra frustrace rostla.
Nejen v našem týmu a ve mně jako v hráči,
ale v celém Coloradu.
Kolem druhé třetí třídy jsem si začal uvědomovat závažnost celé té situace.
Hrozili nám smrtí.
Někdy u nás policie musela hlídkovat o něco častěji než v minulosti.
Mimo hřiště se denverská média vrtala v Elwayově osobním životě.
Pod takovým drobnohledem byl naposledy jako nováček.
V Denveru se nic moc jiného nedělo.
Proto se pozornost všech lidí a médií upínala k Johnovi.
UDUSÍM SE
Někdy chcete soukromí.
V 90. letech jsme měli čtyři děti.
Byl jsem mnohem opatrnější.
Chtěl jsem, aby moje děti měly normální život.
- Dobrá trefa. - Pěkný!
- Kdo vyhrál! - Táta!
Jo! Plácneme si?
Ty a já!
Snažili jsme se splynout a být normální děti.
To nám asi v životě chybělo. Nikdy jsme neměli anonymitu.
Jít kamkoliv bylo náročné.
Musela jsem si zvyknout na to, že to k našemu životu patří.
- Hodně štěstí! - Děkuju!
Vždycky jsem věřil,
že být milý je stejně náročný jako být hajzl.
Tak jsem se rozhodl být milý, což bylo někdy na úkor mých dětí.
Dlouho jsem měl pocit, že pořád hraju toho hodnýho.
Někdy jsem chtěl být jako záporák z westernu.
Chtěl jsem být opravdu ten zlý
a na konci filmu schytat kulku.
Můj vztah s Danem byl přinejmenším bouřlivý.
Frustroval mě náš útok.
A v tu chvíli moje frustrace konečně dosáhla maxima.
BRONCOS: SELHÁNÍ KOMUNIKACE
Byl jsem moc upřímný k Dickovi Connorovi, což byl skvělý denverský sloupkař.
Nemyslel jsem si, že to vyzní tak ostře, jak to vyznělo.
Letos jsem byl na dně hodněkrát a tento týden asi na samém dně.
Ranilo mě, když jsem si přečetl, že je problém tam, kde jsem ho nečekal.
Pokud tu problém byl, kéž by mi to John řekl.
U Dana už jsem byl, myslel jsem si, že je všechno v cajku, a nic se nezměnilo.
Byla to další příležitost, abych ho upoutal a přemluvil ho.
Stabilizujícím prvkem v Elwayově sezóně byl Mike Shanahan.
Kromě táty byl Mike Shanahan nejlepší trenér, jakého jsem měl.
Což se podle mě Danovi nelíbilo.
Byl jsem v posilovně s Johnem a Dan si mě zavolal do kanceláře.
Přišel jsem a on na mě hodil noviny.
Byl naštvanej.
Řekl: „Jak se to sakra dostalo do novin?“
A já na to: „Dane,
o to, aby tenhle vztah fungoval, se snažím posledních šest sedm let.
Půjdu dolů a přivedu Johna.“
Přišel jsem dolů a řekl Johnovi: „Řekneš Danovi, proč ho nemáš rád?
Dane, řekneš Johnovi, proč ty nemáš rád jeho?“
John se ohlédl a řekl:
„Nenávidím tě víc než kohokoliv jiného na světě.
A teď ti řeknu proč.“
Oba mluvili 15 minut. Za mě to šlo skvěle.
Dan nakonec Mikea vyhodil.
Cítil jsem za to zodpovědnost, protože Mike za vůbec nic nemohl.
O 30 let později lituju nejspíš jen právě toho.
Jejich vztah byl natolik napjatý,
že Denver Broncos uzavřeli dohodu o přestupu Johna Elwaye
k Washington Redskins.
ŘEŠÍ SE PŘESTUP ELWAYE KE SKINS
Ale to utnul Pat Bowlen.
Když se objevila možnost, že možná přestoupím jinam,
bylo to děsivý, protože jsem jinam nechtěl.
Byl jsem v Denveru pro svý děti a nestěhovali jsme se, což bylo důležitý.
To mi otevřelo oči a pak jsem Dana pochopil.
Míra frustrace stále rostla.
Kurva!
Sakra!
Spadl až sem, dívej! Vždyť je to tu vidět!
To jsou jen samý kecy!
Věděl jsem, že je to jen otázka času.
Pojďme si říct, že Dan byl skvělý trenér.
Mám v plánu být aktivnější. To chci dělat.
A když se nad tím zamyslíte,
kdybych souhlasil s prodloužením Danovy smlouvy o rok,
nejspíš bychom oba byli nešťastní a šli si po krku.
- Ovlivnil to nějak Elway? - Nijak.
John je hráč. Není to trenér.
Hráči o trenérech nerozhodují.
Musím si na vás dávat pozor. Plížíte se tu s tím.
Pat si místo Dana vybral Johna, bez ohledu na to, co oba říkají.
Pat Bowlen se nakonec rozhodl získat titul s Johnem Elwayem, ne s Danem Reevesem.
Byl jsem šťastný, že se pan Bowlen rozhodl pro nový začátek.
Byl jsem nadšený z toho, jestli to otočíme s novým trenérem.
Mou první volbou byl Mike Shanahan.
Mike souhlasil, že se vrátí.
Nejlepší rozhodnutí.
John si konečně říkal: „Mám hlas.
A chytrého trenéra, kterého chci.
Teď vyhrajeme.“
Po Mikeově návratu jsme měli dobrý tým.
Řekl jsem: „Johne, odběháš to. Jsi starej. Tak daleko nedohodíš.
Takhle to nejde. To nevydržíš.“
Mike odvedl skvělou práci, když Johna přesvědčil,
že je toho na něj hodně.
John přijal svou roli a zhostil se jí.
Nejdůležitější ale bylo, že Mike docela riskoval.
Líbilo se mi, že chtěl útočit.
Řekl jsem: „Jsem pro cokoliv.“
Do týmu přišel Terrell Davis a všechno mi to obrovsky usnadnil.
Teď jsem se já mohl opřít o něj.
Lepšího hráče na pozici running backa než Terrella Davise asi neznám.
Každý titulek, mluvil o tom každý.
„John Elway ještě nevyhrál Super Bowl.“
Jako jeho spoluhráči jsme cítili, že mu k tomu chceme dopomoct.
To byl náš cíl.
Útok na rozehrávače! Ustupuje a hází míč daleko do hřiště!
- To myslí vážně? - Je to touchdown!
Shannon Sharpe chytá míč!
Elway byl obestoupený,
vyskočil a na hranici čtvrtého yardu našel Shannona Sharpeho.
„Kdo je tvůj oblíbený receiver?“ A já na to: „Ten volný.“
Další odpověď byla: „Shannon Sharpe.“
Hej!
Pittsburgh!
Shannon byl v šatně vůdce a udržoval fajn atmosféru.
To podle mě celý náš tým hodně stmelilo.
No tak, D. Předveď nám něco.
No tak, baby. Nikdy neříkej nikdy.
Vždycky dělal to samý co my.
Když jsme hráli kostky, zajímal se.
Zahrál si s náma. Když jsme hrály karty, přidal se.
Proto by pro něj kluci klidně proběhli pevnou zdí.
Nedistancoval se.
Táta mi vždycky říkával:
„Chceš bejt v týmu, kde všichni ze všech sil chtějí vyhrát.“
Staráte se o ty, kteří se starají o vás.
Volám prezidentovi. Pane, potřebujeme Národní gardu.
Pošlete co nejvíc mužů, protože dneska Patriots zničíme!
Všechno děláte správně.
- Jenže pořád… - Ale… Pořád co? Je to 11:1.
Je to 11:1!
SEMIFINÁLE KONFERENCE AFC
V roce 1996 jsme vedli 13:3.
Měli jsme výhodu domácího hřiště.
Jacksonville byl relativně nový tým.
Byla to moje 14. sezóna.
Fakt jsem se těšil, že budeme hrát Super Bowl.
V tom zápase jsme vůbec nehráli tak, jak jsme hrát měli.
Přijeli k nám a zaskočili nás.
Nakonec jsme prohráli 30:27.
John byl velmi naštvaný. Takhle jsem ho ještě nezažil.
Ta smyčka se utahovala.
Určitě došlo i na nějaké slzy, které viděly moje děti,
a vzhledem k velkým očekáváním to byla nejtěžší prohra mé kariéry.
V roce 1997 jsme lačnili po pomstě.
Měli jsme co dokazovat. Ale ne ostatním týmům.
- Sami sobě, - Červená 98, hut!
John věděl, že to bude jeho poslední a nejlepší šance.
Buď teď, nebo nikdy.
Předání míče, Davis běží vpravo. Je na pětce a touchdown!
Terrell Davis je na nohou a Broncos mají v prvním poločasu třetí touchdown.
To se mi líbí. Pomsta je sladká.
Huddle! Červená vpravo, flanker k tight endu.
- Připravte se! - Předávka, Davis vpravo.
Terrell se rameny dere do zóny! Touchdown pro Denver!
Jo!
Na Arrowhead Stadium jsou všichni v šoku.
FINÁLE KONFERENCE AFC
Dvě minuty. Třetí down a šest yardů z 15yardové hranice. Broncos vedou 24:21.
Praská to tu ve švech.
Rozehrávka. Nájezd v pěti. John hází, přihrávka je chycena!
První down na 30 yardech! Shannon Sharpe! Nejdůležitější první down roku!
Elway na Sharpea přes 18 yardů.
Baby!
Denver postupuje do Super Bowlu! Stává se šampionem konference AFC!
Z letadla jsem volal mámě.
„Věřila bys, že budeme hrát Super Bowl?“ A nastalo dlouhé ticho.
Nakonec řekla: „Vážně na ten zápas musíme přijet?“
Byla jsem vyděšená.
Média tvrdila, že Broncos nemají proti Packers šanci.
A bála jsem se o tátu.
„Slyšel to taky? Uvědomuje si, že tenhle zápas nemá vyhrát?“
Green Bay 24, Denver 17.
- Green Bay. - Green Bay.
Vyhraje Green Bay.
Ahoj, jsem Joe Montana. Skóre neřeknu, ale vyhraje Green Bay.
Myslíte si, že ve 37 letech
máte svou poslední šanci?
Bude těžké být uveden do Síně slávy bez výhry v Super Bowlu?
Co říkáte na to, že nedokážete vyhrávat důležité zápasy?
To slýchám už 14 let.
Říká se to pořád. A právě to mě motivuje.
Chápali jsme, co je v sázce. Green Bay obhajoval titul.
Byli zpátky ve hře. Měli úřadujícího MVP.
Brett Favre, jako první byl nejlepším hráčem tři roky po sobě,
versus sentimentální oblíbenec Elway, který zkusí prolomit tři prohraná finále.
Věděli jsme, že hrajou dobře.
Jejich obrana byla špičková téměř ve všech oblastech.
Vyhrajeme tak, že do zóny doběhneme.
On to věděl.
Řekl jen: „Udělám cokoliv.“
Rozehrávač ze Stanfordu s číslem sedm John Elway.
Modrá 58!
Modrá 58, hut!
Brett do koncové zóny. Vzadu je Antonio Freeman.
Touchdown pro Packers! Po naprosto famózním hodu Bretta Favrea.
Terrell hrál úžasně.
Útoční hráči hlídali bránící linii.
Elway, předávka Davisovi, do zóny a touchdown!
Jo!
Soupeř mě kopnul.
Davis je možná otřesený.
Terrell Davis je na kolenou.
Najednou jsem přestával vidět.
Říkal jsem si: „Ale ne, nastupuje migréna.“
Ten Terrellův pád mě znepokojil.
Je trochu otřesený.
Měl potíže s migrénami.
Ale během zápasů je nikdy nemíval.
- To by… - Bylo špatný.
…byl pro Broncos problém.
Už nemůže běhat.
Jsou mimo hru. Davis bude střídat.
- Nevidím. - Udělej tohle.
To teď neřeš. Budeme předstírat, že poběžíš.
Pokud tam nebudeš, neuvěří tomu.
Všichni jsme cítili, že teď nepolevíme.
To ukázalo, co je Terrell Davis zač.
Řekl jsem mu:
„Běž dopředu a já se ti přizpůsobím.“
Červená vlevo, Flanker vzadu, 19, Bob King.
Připravte se!
Fake na Davise. Elway zahýbá vpravo.
No tak, Johne!
On to odběhne!
Starý dobrý John Elway,
jehož nohy to dokázaly v 37 letech.
Dlouhý poločas.
Když jsme se vrátili, už jsem viděl.
Pojedeme úplně naplno
a všechny je převálcujeme.
Oba týmy 32. Super Bowlu mají po 17 bodech.
Do konce třetí čtvrtiny zbývají tři minuty.
Třetí down a 6,5 yardů a jsme na hranici 12 yardů.
A čelíme nejlepší obraně v červené zóně v celé lize.
John se zblázní, až mu řeknu svůj plán.
Ale já musím.
Takže Point Slice.
- Fullback vpravo. Point Slice. - Do toho!
Tuhle taktiku jsme vymysleli vyloženě proti jejich obraně.
A moc jsem jí nevěřil.
John tu taktiku nesnášel. Nesnášel ji.
Zkoušeli jsme ji během tréninku.
A míč jsem pokaždé chytal já.
Řekl jsem: „Mikeu, co když si ty hráče nepokryjeme?“
A on na to: „Johne, v téhle situaci se to stává vždycky.“
A co se stalo?
Jedenáctý útok této série, která začala na osmi yardech.
Třetí down a šest yardů. Elway vzadu.
Zkusili jsme to. Nehlídali si nás.
John prostě běžel.
Při pohledu na jejich formaci jsem věděl, že tuhle obranu jsme nechtěli.
Když jsem chtěl ukázat, že jsem volný,
John už nebyl v chráněné kapse.
Utíkal a já si říkal: „Běž za ním, abys kdyžtak mohl skočit po míči.“
Ale neběžel jsem.
Jen jsem tam stál a díval se.
No tak, Johne.
Je na desítce, hlavou napřed.
Skočil na hranici pěti yardů!
Viděl jsem, že máme zase první down.
Všichni jsme se zbláznili.
Elway utíká, ohlíží se, sprintuje,
skáče šipku na hranici pěti yardů a získává první down. Je mu jen 37?
Jak důležitý ten zápas je? Jak moc ho chce John Elway vyhrát?
Rozehrávači padají k zemi, ale Elway ne.
Když to udělal, řekl jsem si: „Sakra, nemůžeme ho zklamat.“
- Branková čára! - Branková čára!
Celý tým to chtěl vyhrát pro něj.
Všichni věděli, co to pro Johna znamená.
Elway, Davis.
Davis do end zóny. Touchdown pro Denver!
Tahle série útoků překonala 93 yardů.
TŘETÍ ČTVRTINA
Třicet osm let bez titulu a o všem rozhodne jeden útok.
Čtvrtý down a šest yardů, zbývá 32 sekund.
Je to tady!
Do toho!
Jeden útočný pokus o titul.
Do toho. Hluboký nádech. Modrá 58, hut!
Útok na rozehrávače. Favre hází.
Jeho přihrávka bude
nedokončená! Denver vyhrává!
No teda, Denver vítězí!
Děláte si ze mě srandu?
Broncos to dokázali!
Šokovali úplně každého a ovládli 32. Super Bowl!
Dostal jsem ze sebe všechny emoce, které jsem v sobě za tu dobu nastřádal…
Dostat to ze sebe znamenalo…
Byla jsem tak nadšená, že jsem tomu nemohla uvěřit.
Byly tam i naše děti. Bylo to…
Neuvěřitelný. Jo.
Jako by z nás všech spadlo stokilové závaží.
Úleva, naprostá úleva.
Což je podle mě lepší pocit než štěstí.
Tohle je pro Johna!
Rozhodně bylo vidět,
že takhle šťastný nikdy nebyl.
A to je…
Jacku, koukej sem naklusat!
Třese se mi ruka. Jsem na tebe hrdej. Zatraceně moc.
Vidět tam tátu…
To si piš.
Konečně.
…který byl
stejně šťastný jako já…
Tak vyvádí, že bych ten dres snad koupil.
Pane!
Vrátily se mi skvělé vzpomínky.
Fanoušci Broncos se v Mile High City dmou pýchou.
Více než půl milionu jich šampionům vzdalo hold v průvodu v centru Denveru.
Broncos v neděli zaskočili Packers a zvítězili 31:24
a John Elway se stal nejstarším vítězným rozehrávačem Super Bowlu.
Něco vám řeknu. Schytat to do čela pěstí můžete jen několikrát.
Ale tentokrát jsme to udělali my.
Nevím, jestli si něco zasloužíme,
ale všech 53 kluků a trenérů z tohohle týmu
si to zasloužilo stejně jako vy. Díky.
Prý zvažuje ukončení kariéry,
ale ze všeho nejdřív si chce tento okamžik vychutnat.
O své budoucnosti se rozhodne po poradě s rodinou a spoluhráči.
Ještě jeden rok!
Když tu sedíš vedle mě, měl bys hrát ještě jeden rok.
Nechceš na hřiště nastoupit jako obhajující šampion Super Bowlu?
- To musíš chtít. - Rozhodl jsem se.
Jo?
Táta mi dovolil skončit snad jen ve wrestlingu.
Vedli jsme dlouhou debatu. Podíval se na mě a řekl:
„Fyzicky na to pořád ještě máš.“
Všichni mi gratulují k návratu. Ale já nikdy neodešel.
Nebylo to správné. Moje srdce ještě skončit nechtělo.
Vracím se, abychom mohli vyhrát.
Chtěl se připravovat na zápasy. Chtěl hrát.
Ale trpěl.
Prohrál víckrát než Dan Marino a Montana dohromady.
Problém s kolenem mám už od střední.
Zranil jsem se na střední. Není to nic novýho.
Všichni jsme se naučili, že prostě zaberete a uděláte to.
Tak se buduje charakter a dokazuje, že nějaký máte.
John Elway si možná poranil hamstring.
Jste nezlomní. Je to jen bolest.
Elway měl extrémní bolesti.
U zad prostě nikdy nevíte.
A prostě pokračujete.
FINÁLE KONFERENCE AFC
Davis, první down a běží dál.
Patnáct, deset, touchdown! Je po všem.
Broncos opět vítězí ve finále AFC.
Vrátí se do Super Bowlu.
Teď jásot pro Johna Elwaye. Šestnáct let.
Být skvělý hráč není jen o výkonu na hřišti.
Tento muž se stal nedílnou součástí denverské komunity na velmi dlouho.
Pro Johna byl na prvním místě fotbal.
Věděl, že rodinu řídím já.
Měla jsem pocit, že…
Že jsem mu měla usnadňovat život.
Dělala jsem to celé naše manželství.
V této době už jsme si moc nerozuměli.
A naše cesty se rozcházely stále víc.
Máma nesklízí dost uznání,
ale když táta pracoval, o děti se starala ona. Je to skvělý muž,
ale s trenéry trávil i svůj volný čas, což v téhle práci musíte.
Nezvládne to ledajaká žena a já humorně říkám, že jsme svoji 40 let.
„Na Jan jsem byl hodný, nebyl jsem doma.“
- Pořád jsem trénoval. - Proto jsme 40 let manželé.
Tak trochu si myslím,
že před naší svatbou úplně nechápala,
co vlastně trenér dělá.
Nebyla jen skvělou manželkou a matkou,
ale i skvělou trenérovou manželkou, protože jí došlo, co tahle práce obnáší.
Řekl: „Johne, poslouchej.
Na prvním místě mám práci a na druhém rodinu.
Každý ti řekne, že je to jinak.
Ale víš ty co, Johne? Mou prací je postarat se o rodinu.
A kdybych neměl práci, nemohl bych se o ni postarat.“
Měl jsem z něj strach a moc otevřený jsem k němu nebyl.
Taky tu moc nebyl.
Snažil jsem se být stoický. Tak jako on.
Víte, ve fotbale jsem chtěl něčeho dosáhnout
a to soustředění a odhodlání mě od mé rodiny odvedlo pryč.
Snažil jsem se být co nejpřítomnější.
Někdy jsem byl doma fyzicky, ale ne psychicky.
Myslel jsem jen na to, co se děje na hřišti.
Všechny ty děti už vyrostly.
Začínají to být dospělí. A on o většinu jejich dospívání přišel.
Takové oběti sportovci dělají.
Ale chápete, jaké oběti úspěch vyžaduje. V běžné pracovní době ho nedosáhnete.
Když jsme zjistili, že ve finále hrajeme s Danem Reevesem,
Mike a já jsme se na sebe podívali a řekli: „Jak to?“
Reeves a Shanahan.
Řekněme, že to mezi nimi kdysi vřelo.
Pořád jsou tu rány,
které se nikdy nezahojí, protože moje rodina trpěla.
Hele. Koho by napadlo, že budeme hrát proti Danovi.
Já vím. Hele.
Dvakrát po sobě.
- Musíme mu nakopat zadek. - Já vím.
Pětačtyřicetiletý záložní rozehrávač Falcons Steve DeBerg natáčí něco,
co je rozhodně vrcholem jeho 18leté kariéry.
Pro tohle jsme tak dřeli a makali! Nemůžeme vyhrát v prvním poločase.
Musíme hrát celých 60 minut a budeme mistři světa.
Pojďme si 60 minut užívat a odejděme jako vítězové.
- Raz, dva, tři! - Výhra!
Právě začíná 33. Super Bowl.
Formace I. Denver je jeden yard od touchdownu.
Předání Griffithovi vlevo.
Griffith Denveru zařídil touchdown.
Robinsona, který má pokrývat střed,
soupeř přetlačil a pak mu utekl.
Tyhle okamžiky se ani nedají popsat.
Toho muže, mýtus a legendu jsem viděl na vrcholu jeho kariéry.
Jdeme je pohřbít.
- Musíte začít bránit jako v play-off. - Do toho!
- Nedovol jim šestku. - Jasný?
Nedovol jim touchdown. Neudělals to a ani neuděláš.
- Sokol prej chutná jako kuře. - Přestaň. Tak vidíš.
Prej chutná jako kuře.
Griffith běží vlevo.
Elway má za sebou prázdno a vrhá se dopředu přes brankovou čáru.
- Je za ní! - Jo!
Touchdown, John Elway a Denver.
Vstává a směje se od ucha k uchu.
A proč ne? Jeho tým vede 30:6.
John Elway má nakročeno stát se nejužitečnějším hráčem zápasu.
A víš ty co? Skoro máš pocit, že je to jeho poslední zápas.
Otočil jsem se, když oznámili a předávali tu trofej,
a převzal jsem ji od Terryho Bradshawa.
Takže se vlastně uzavřel kruh.
V mém posledním zápase mi trofej předal úžasný člověk.
Nic ve zlým.
To teda fakt ne.
2. KVĚTNA 1999
Děkuju.
Je to náročné.
V šatně se vypisovaly kurzy na to,
kolikrát se tu rozbrečím.
Snažím se zůstat na té spodní hranici,
ale fyzicky už to prostě nezvládnu.
A to se mi opravdu neříká snadno.
Zadruhé, rozhodla rodina.
Jsou tu pro mě už 16 let,
co se nám narodily děti.
Rodinný život se točil kolem mě a mého fotbalu.
A je načase…
aby se točil kolem nich.
O budoucnost jsem se nebál.
Říkal jsem si,
že pár let budu odpočívat, stáhnu se a budu dětem tátou.
Po extatickém nadšení z dvou vyhraných Super Bowlů si teď říkám,
že odjedu do západu slunce. Život je skvělý a všechno je super.
Dosáhl jsem všeho, čeho jsem v NFL chtěl dosáhnout.
Změnil se mi život a v dalších třech čtyřech letech byl velmi těžký.
JOHNOVO DVOJČE
Janě diagnostikovali rakovinu plic čtvrtého stádia, a to nikdy nekouřila.
Bylo to zvláštní. Měla křeče v lýtkách.
Děláme, co můžeme, abychom našli nějaké řešení.
Tátu to hodně rozrušilo.
Něco tu nesedělo. Všiml jsem si něčeho zvláštního.
Začal se chovat divně.
O Velikonocích volala máma.
Ještě jsme leželi a zvedla to Janet.
A jen mi řekla: „Včera umřel tvůj táta.“
Zemřel v noci.
Měl infarkt.
Vstal jsem a nevěděl, co mám dělat.
Oblíkl jsem si kraťasy a šel jsem se proběhnout.
Uběhl jsem tak 12 kilometrů.
Asi o rok později mi zavolala starší sestra Lee Ann, ať hned přijedu.
Jana byla v nemocnici a nemohla dýchat.
Přijel jsem ještě ten den.
Musela na magnetickou rezonanci,
aby se vědělo, co se s ní děje.
Nakonec zemřela
v tunelu toho přístroje.
Takže…
To byla další velká rána.
Vždycky říkám,
že jsem ji viděl jako první
i jako poslední. Byla mým dvojčetem.
Nevěděl jsem, že to bude takhle těžký.
Dobře.
Řekla bych,
že pro všechny sportovce, zvlášť pro takové na jeho úrovni,
je sport vaše identita. Když o něj přijdete, pociťujete ztrátu.
A když přijdete o své druhé já, o Janu, a o svého nejlepšího přítele, o dědu,
ta bolest musela být naprosto nepředstavitelná.
Táty mi bylo moc líto.
Ale taky jsem se s tím snažila vyrovnat jako dítě.
Bylo těžké pochopit, co se děje a jaké emoce cítíme.
Manželství rodičů se rozpadalo,
což bylo u nás doma velmi patrné.
Kvůli mámě mi trochu lámalo srdce,
že byla jedinečnou sportovkyní.
A řekla bych, že přišla o svou identitu,
protože byla s ním a podporovala ho.
Manželství jsem čekal navždycky.
Bohužel to dospělo do bodu,
kdy bylo možná i pro naše děti lepší,
abychom šli od sebe.
Možná jednou za život, za ten můj rozhodně,
se objeví hráč, který je pro nás natolik důležitý
a je naším hrdinou,
že se jeho číslo a jméno stanou synonymy.
Další hráč Broncos už sedmičku nosit nebude.
Elway!
Bylo to nejtěžší období mého života.
Jako o kamaráda jsem o něj měl velké obavy.
Nebyl sám sebou.
Jste zvyklí mít kolem sebe spoustu lidí,
ale váš kruh nejbližších se najednou hodně smrskne.
Cítíte se osaměle,
Říkal jsem si: „Jak to jen zvládnu?“
Chtěl jsem dokázat, že dokážu být něco víc než rozehrávač.
Měl jsem velké štěstí, že se ke mně fotbal vrátil.
Pan Bowlen mi dal příležitost vrátit se do týmu jako generální manažer.
Díky tomu jsem se postavil na nohy
a zase si dokážu trochu užívat života.
Když mi to nabídl,
určitě jsem si říkal, jak moc by na mě táta byl hrdý.
Měl dobrý oko na talent, tak jsem hodně přemýšlel o tom,
jestli talent dokážu hodnotit stejně dobře jako on.
A když už jsme u toho,
představím vám příštího rozehrávače Broncos Peytona Manninga.
První down před zónou. C. J., Andeson, Kuechly.
Druhý pokus k brankové čáře! Touchdown Denver!
Denver Broncos jsou mistři světa.
Právě ovládli 50. ročník Super Bowlu.
Vyhrát jako manažer je jiný pocit,
ale uspokojí vás to stejně jako hráče.
Tohle je pro Pata!
Když jsem řekl, že je to pro Pata,
myslel jsem tím i to, že je to pro tátu.
Dokázal něco, co nikdo před ním nesvedl.
Z tisíců hráčů v historii NFL
ovládl Super Bowl pouze jeden
jako hráč a generální manažer.
John nebyl jen sportovní ikonou Colorada.
Nikdo ani nevěděl, kde Denver je, než sem přijel.
Doslova přispěl k proměně celého města.
John Elway je jedním z nejlepších sportovců
v historii lidstva.
Když jsem konečně odstoupil jako manažer týmu,
byl správný čas.
Díky tomu jsem mohl dokonale opustit svět fotbalu
a vydat se vstříc západu slunce.
Je čas si trochu odpočinout.
Už je mi 65 let
a můžu si trochu užívat.
Máme hodně energie.
Fakt. Máme hodně energie.
Nikdo na světě se teď nebaví víc.
Smrdí to jako mrtvá ryba.
To jo, ale líbí se mi to.
Začneme vařit?
Tyhle vzadu, co?
V Coeur d’Alene to má rád.
Může se tu ukrýt před světem,
konečně si trochu odpočinout
a úplně ignorovat okolní svět.
- Kolik ti je? - Vyber si!
Palmere, kolik ti je?
Jeden rok.
- Jeden rok. - Řekl to?
Jo, řekl to.
Porazili jsme tě, dědo.
- Co? - Porazili jsme tě.
- Na lodi? - Jo.
A vyhráváš rád?
Rád porážím tebe.
Baví tě porážet mě?
Co se týče stresu a schopnosti být přítomný,
změnilo se to.
Dřív jsi sem mohl jezdit a být tady,
ale myslel jsi na to, k čemu se musíš vrátit.
Teď dokážeš být tady a opravdu se věnovat svým vnoučatům.
Věděla jsem, že budeš v menším stresu,
šťastnější, konečně v „důchodu“ a budeš si moct dělat, co chceš.
Pořád si na to zvykáš.
To jo.
Teď s ním můžu mluvit o čemkoliv,
což jsme nikdy předtím nedělali.
Spřátelit se s vlastním tátou je zábavný.
Ve třetí třídě, po první výhře v Bowlu,
všichni začali…
- Nekecej. - Fakt? Bylo mi děsně trapně.
Taky že jo.
Řekl jsem: „Dík.“
Co ta nová rukavice?
John je rozhodně…
Je naprosto jedinečný.
Co ty na to? Dobrý?
Když ho vidím, jak si hraje s dětmi a má je rád,
je to opravdu nádherné.
Je jedno, co dokázal. Je to jejich děda.
Dvacet!
Mám fakt velkou radost,
že ze všech na mě kladených očekávání mi úplně stačí být dobrým otcem a dědou.
Můžu si užívat život a necítit to prázdno, že už ve svém životě nemám fotbal.
Za tu dřinu to stálo a teď si to můžu užít.
To jablko ti chutná, co?
Je dobrý?
Budeš hrát fotbal?
S LÁSKOU VZPOMÍNÁME
Překlad titulků: Tomáš Pikl