Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Elway e de căcat!
Cred că e un îngâmfat insuportabil.
O să te scoată pe targă, pămpălăule!
Dispari, Elway!
Are deja tot ce-și dorește.
A fost prea lăudat de presă?
Îmi pare rău pentru puști. E ținta lor.
Ești destul de dur?
Cât să fii mijlocaș?
Iarăși, John Elway a fost deposedat de patru ori.
Nu are stofă de campion.
Huo!
Ador apa și bărcile.
Pe apă, mă simt cel mai bine.
Plutitul pe apă mă relaxează.
Îmi place să nu mai fiu stresat.
Nu aruncă mingea.
Elway, fătălăule!
Nu știam ce-i stresul, fiindcă îl simțeam tot timpul.
Mereu am crezut că succesul
poate fi obținut doar prin muncă grea.
Roadele vin din muncă grea.
Cel mai talentat mijlocaș din Liga Națională de Fotbal American.
Când mă gândesc la ultimii 50 de ani…
John Elway reușește din nou!
Broncos câștigă!
…victoria a fost mereu cea mai importantă.
Singurul care-ți lipsește e trofeul Super Bowl?
Știu că simțeam acea responsabilitate de a fi cel mai bun, conform așteptărilor.
Măreția e mai mult decât prestația în teren.
Dar a trebuit să fac multe sacrificii ca să reușesc.
Cât de important e meciul ăsta?
Cât de mult vrea John Elway să-l câștige?
- Mă vezi bine? - Da. Perfect.
Nu mai fusesem niciodată în Denver.
E un orășel de munte destul de amărât.
Parcă eram în teritoriul unor cowboy.
Orașul a ținut mereu cu echipa Broncos.
Sunt aici din anii '70 și așa a fost mereu.
Nebunie!
Atacați!
Miracolul s-a întâmplat! Broncos va juca la Super Bowl!
Ajunseserăm în sfârșit la Super Bowl în '77.
După aceea, entuziasmul s-a cam dus.
Orașul a vrut cu disperare să devină oraș de primă ligă.
Schimbarea în Colorado a venit în anul 1983.
JURNALIST
Când a venit el, a fost ca o rotiță
care a pus totul în mișcare.
În cantonament, erau tot felul de dube ale diferitelor posturi de știri.
Cred că a fost primul jucător „luat în vizor.”
Era urmărit pe tot parcursul zilei.
Acum, cu rețelele de socializare, e ceva banal.
Pe vremea aceea, nu era.
Schema „as”, ofensivă pe stânga, unu la unu. Sunteți gata?
A atras foarte mulți oameni și la antrenamente.
Haideți, ofensivă!
Pe ei!
Pe ei! Haideți, cu tupeu!
Mi-am dat seama ce însemna echipa în regiunea Rocky Mountain.
Roșu 28, hai!
Încerc să ignor presiunea
și să nu mă gândesc la așteptările tuturor.
Nu le dau atenție.
Cred că, încercând să mă ridic la nivelul așteptărilor,
simt o presiune suplimentară și asta duce la diminuarea…
Da, te apasă.
Am debutat în prima etapă din Pittsburgh.
SUNTEȚI ÎN ȚARA OȚELARILOR
Eram foarte entuziasmat.
Toți ochii sunt pe John Elway.
Iată, primul lui meci!
Cel mai sărbătorit debut al unui jucător în NFL.
Primul meu contract a fost pe cinci ani, în valoare de 5.000.000 de dolari.
Era cel mai valoros contract din NFL.
Asta i-a deranjat pe mulți veterani din ligă.
E interesant de văzut câtă atenție a primit Elway,
până și de la celelalte echipe.
Toată lumea e cu ochii pe el.
Stăteam la linia de demarcație și tot nu-mi venea să cred
că jucam pe post de mijlocaș în NFL.
În partea cealaltă, îl vedeam pe Jack Lambert.
Stânga. Schema „as”. Pe stânga!
Țipa tot felul de chestii, n-avea dinți în față, îi curgeau balele.
Inițial, m-am gândit: „Nu știu dacă-s pregătit pentru asta.”
Hai!
N-am jucat prea bine atunci.
Prinsesem o singură minge.
La pauză, m-au trimis pe bancă.
Păcat de puști! E o țintă pentru Pittsburgh Steelers.
Face parte din greutățile NFL.
Nimeni nu valorează 5 milioane.
JOHN ELWAY: NECAZURILE UNUI DEBUTANT ÎN NFL
Simțeam responsabilitatea și așteptările
pe care mi le pusesem pe umeri în tinerețe.
A fost mereu o fire competitivă.
A practicat tot felul de sporturi, îi făcea plăcere.
Dar fotbalul american a fost dragostea lui.
La primul lui meci, l-am întrebat pe antrenor: „Deci, cum e?”
A zis: „Ori fiul tău este cel mai rapid atacant
văzut de mine la nivelul ăsta, ori ceilalți copii sunt varză.”
Tata era antrenor de fotbal american.
Mi-a influențat stilul de joc.
Îi plăcea să fie un dascăl bun.
Dascăl. Nu antrenor.
„Cum să-l motivez pe fiecare?”
Cred că de asta era foarte apreciat de multă lume.
Avea o vorbă:
„Tratează-i cum vrei să te trateze!”
Am avut o soră geamănă. Și o altă soră mai mare.
Eram trei copii la distanță de un an și jumătate.
Deci eram foarte apropiați.
Aici suntem eu și sora geamănă, Jana.
Îmi plăcea să fiu geamăn.
Eram cei mai buni prieteni. Aveam o relație minunată.
Nu ne certam.
Ai crede că gemenii de sex opus se ceartă mereu.
Dar noi nu ne certam.
Ne ajutam reciproc. Eram apropiați.
Nu ne pâram niciodată.
John făcea tot ce nu avea voie să facă.
Ea mă scotea mereu din bucluc.
Când întreceam măsura, ea mă aducea cu picioarele pe pământ.
Țin minte că venea mama acasă.
Întrebam cine câștigase: cei buni sau cei răi.
Era bine când câștigau cei buni.
Fiindcă tata era fericit.
Când câștigau cei răi, era tăcut.
Mereu speram ca cei buni să fie victorioși.
Adesea lua asupra lui prea multe critici.
Când nu câștigau, era vina lui.
Își masca acele trăiri, în loc să se descotorosească de ele.
Cred că de asta îl deranja eșecul atât de mult.
Fiindcă simțea că n-a făcut tot posibilul.
Dacă o echipă nu se descurca bine, o simțeam și noi.
Ne dădeam seama de mici.
Apoi, se întâmpla inevitabilul și tata se apuca de căutat slujbe.
Era groaznic.
De fiecare dată când ne mutam, eu plângeam în hohote.
Victoria și eșecul erau tare importante.
La liceu, ne-am mutat în sudul Californiei.
A fost cel mai mare șoc cultural.
Eram niște copii de la țară.
Nu voi uita niciodată. Tata m-a dus la școală.
M-a întrebat: „Pe ce post vrei să joci?”
I-am răspuns: „Atacant.”
Aveam un Chevy Impala din 1968.
A pus schimbătorul în poziția de parcare.
După 15 minute, am ieșit din mașină.
Eram mijlocaș.
Nu era dornic să joace pe postul de mijlocaș,
i se părea că-i prea departe de acțiune.
Dar Jack Neumeier știa totul despre jocul prin pase.
În anii '70, baza era sprintul atacantului,
jocul din pase era mai puțin folosit.
Jack gândea altfel.
Antrenorul Neumeier avea o strategie futuristă.
Brațul iese prima dată în evidență.
Toți îl recunoșteau după felul în care arunca mingea.
Cel mai bun mijlocaș din țară la nivel de licee.
Superbă pasă a lui Elway!
Era foarte popular în liceu.
Era apreciat de toți, dar el nu prea a știut asta.
A fost mereu bun la suflet. Nu s-a schimbat.
Le are pe toate.
Nu-i într-o poziție bună de aruncare.
O aruncă vreo 35 de metri, la fix.
E cel mai bun mijlocaș venit de la liceu.
Cu cât jucam mai bine, cu atât creșteau și așteptările.
Baseballul era popular in Granada Hills înainte să ajung acolo.
Aveam o echipă de baseball foarte bună.
Îmi plăcea să joc în ambele. Asta îmi doream.
La finalul liceului, m-au recrutat cei de la Kansas City Royals.
Aveam opțiuni la terminarea liceului.
Echipele de baseball vor să te distragă de la fotbalul american?
Puțin, da.
Ce vei alege, fotbalul american?
Ambele, încă nu știu sigur.
- La facultate? - Da.
- Unde? - Stanford.
Statisticile spun totul.
Cel mai bun mijlocaș din facultate, de la Joe Namath încoace.
Mulți spun că-i cel mai bun din câți au fost.
La Stanford, doi mijlocași s-au transferat când au văzut cum aruncă.
Și erau jucători bun. Dar el chiar știa să arunce.
TRAGE CU TUNUL
Am fost înotătoare la Stanford
și mi-am dedicat viața înotului de la vârsta de cinci ani.
Nu făceam nimic în afară de înot și mers la cursuri.
Când am mers la un meci de fotbal american cu colegii, în primul an de facultate,
i-am auzit strigând: „Elway”.
Elway!
Credeam că spuneau: „L - way,” că era vreo schemă de joc sau ceva.
Nu știam că era numele viitorului meu soț.
Elway face o eschivă.
A dat de bucluc.
Nu se poate!
Un jucător s-a demarcat!
Așa mi s-a spus: „Nu, e John Elway,” știi tu, marea vedetă de la Stanford.
Am cunoscut-o pe Janet în primăvara primului an de facultate.
Nu știa nimic despre fotbalul american, iar asta m-a atras și mai mult,
fiindcă habar n-avea cine eram.
Avea păr lung și-l tot arunca de pe ochi.
Are genunchii apropiați, totuși merge ca o rățușcă.
Am învățat să iubesc asta la el.
La primul sărut, ne-am ciocnit dinții.
Aproape că ne-am spart dinții.
Am început să-mi dau seama „E cineva pe care trebuie să-l împart.”
Se plimba prin Stanford și era asaltat de toată lumea.
Iubitul meu era un superstar,
dar nu se comporta ca atare.
Era timid.
Era drăguț.
Nu era disperat după atenție.
Nu-l interesa deloc faima.
Voia să fie un tip obișnuit.
Așa este el.
Elway!
Ultimul meci la Stanford a fost unul dintre cele mai tari
din istoria fotbalului universitar.
E o rivalitate aprigă, veche de aproape o sută de ani.
An de an, derbiul se ridică la înălțimea așteptărilor.
Datorită valorii de piață a lui John Elway,
Cardinal visa la Hall of Fame Bowl.
Trebuia doar să bată California.
California trebuie doar să tragă de timp.
Totul se rezumă la asta. O schemă de joc, 53 de secunde.
Eram într-o situație foarte grea, la a patra încercare.
Încercam să mă gândesc doar la prezent.
Într-o asemenea situație, n-ai timp de gândire.
Ne gândeam doar cum să marcăm.
Cei de la Bears se răspândesc. Elway se pregătește de aruncare.
Trebuie să reușească.
O aruncă până la mijloc!
E prinsă la linia de 43 de yarzi!
Mai sunt 40 de secunde. Elway aruncă!
A reușit! A prins-o la linia de 39 de yarzi.
Încercăm să intrăm în zona de marcaj, fiindcă eram conduși cu 19-17.
Iată-l pe Elway, care pasează înapoi.
În stânga lui e Dotterer. Ar putea să ajungă până la capăt!
E placat la linia de 17 yarzi!
Cu lovitura de la 35 de yarzi câștigă.
Ascultați mulțimea! Poftim! Iată lovitura!
Ajunge unde trebuie. E bine!
Stanford lovește cu patru secunde înainte de final și preia conducerea!
Doar un miracol poate salva echipa Bears.
Am lovit mingea și am marcat, crezând că jocul s-a terminat.
Aveam șansa să ajungem la Bowl anul acela.
Asta îmi trecea prin minte în clipa aia.
Dar știam că mai era o fază de jucat.
Harmon încearcă o pasă pe jos.
Mingea e în aer, Bears trebuie să iasă din teren.
Rodgers, pe margine. Încă una.
Sunt probleme la mijlocul terenului. Au încercat să facă…
Mingea ajunge tocmai la Rodgers!
Au ajuns la linia de 30 de yarzi, la linia de 20.
A intrat și formația pe teren!
Va intra în terenul de țintă! A intrat în terenul de țintă!
Bears! Bears câștigă!
Doamne!
Cel mai uimitor, senzațional, dramatic, sfâșietor,
palpitant și emoționant final din istoria fotbalului universitar!
California a câștigat derbiul cu Stanford!
Mă scuzați că nu mai am voce!
A fost cel mai traumatizant eșec pe care-l suferisem vreodată.
Pentru tot restul carierei, știind că se putea întâmpla asta,
oricând rămâneau secunde pe ceas,
îmi ziceam că jocul nu era gata.
A trebuit să învăț să pierd. Nu mă pricepeam să pierd.
Tata mi-a vorbit de multe ori despre asta.
„Vei avea de-a face cu eșecuri. Va trebui să înveți să pierzi.”
Uneori, mă gândesc că felul în care pierzi va stabili
ce fel de câștigător vei fi.
John n-a câștigat niciun Bowl în facultate.
A fost o carieră neîmplinită.
John a depășit recordul de pase finalizate,
a reușit să intre și în alte cărți de recorduri
și e posibil să fie primul ales la recrutări.
Mai e ceva neobișnuit.
John are la fel de multe șanse în baseball.
A fost una dintre cele mai palpitante zile.
Am primit telegrama asta.
STADIONUL YANKEE
„Felicitări că ai fost selectat de New York Yankees!
Așteptăm cu nerăbdare să devii un membru al familiei Yankee.
George Steinbrenner, New York Yankees.”
M-a surprins doar că am fost primul pe care l-au recrutat.
Yankees i-a dat 140.000 de dolari ca să petreacă o vară la echipa mică.
John, student la Economie, are de ales între două oferte bune:
fotbal american sau baseball.
Pe lângă abilitatea specială a lui John Elway
de a juca fotbal american și baseball, relația tată-fiu e la fel de specială.
Cel mai bun lucru a fost faptul că tata n-a pus presiune pe mine.
Nu-mi pasă ce face, atât timp cât e alegerea lui.
Eram cu inima îndoită, fiindcă-l vedeam ca jucător de baseball.
Și poate că-mi doream asta un pic.
Știam că familia nu voia asta. Nici Jack.
Și știam că, în sufletul lui, nici John nu voia.
ELWAY, CEL MAI BUN POTENȚIAL MIJLOCAȘ
RECRUTĂRI NFL 1983
În ultimele săptămâni,
a fost cel mai popular nume din sportul american.
Se desfășoară cea de-a 48-a ediție a selecțiilor Ligii Naționale.
Baltimore Colts are dreptul la prima opțiune.
Tata voia să ajung la o organizație unde să am șansa să îmi ating obiectivele.
Don Weiss tocmai a primit un mesaj de la masa echipei Colts. Să vedem!
Baltimore îl alege ca primă opțiune la recrutări
pe mijlocașul John Elway de la Stanford.
Asta e povestea de la început.
Am fost recrutat de Colts,
iar Bob Irsay, proprietarul de atunci, era foarte instabil.
N-am nicio intenție de a muta echipa.
Dacă aș avea, v-aș zice…
Proprietarul se îmbătase,
îi luase căștile coordonatorului ofensivei la pauză și hotărâse schemele de joc.
Circulau tot felul de zvonuri.
Înainte de recrutări, John le spusese: „Nu vin să joc acolo.”
Agentul voia să pună la punct înțelegerea înainte de recrutări,
ca echipa Colts să dea bine în public.
Eram cu el în cameră, vorbea la telefon și i-a zis:
„Nu trebuia mă recrutezi! Nu te alegi cu nimic.”
Ne dăm seama că echipa și-a câștigat dreptul de a alege prima.
Vreau să se știe. Nu contestăm recrutarea.
Toate negocierile noastre au fost sincere, directe.
Dar sunt tulburat și mă surprinde
că, deși le-am tot repetat că nu vom juca pentru Baltimore,
s-a ajuns la asta.
Avem o înțelegere cu Baltimore. Vom proceda ca la carte.
Nu vrem să intrăm în belele. Nu vrem să rănim pe nimeni.
Nu știu ce urmează. Dar știu că nu joc în Baltimore.
Marvin Demoff, agentul lui Elway, mi-a spus prin telefon
că Elway a ales baseballul după recrutare.
VOI JUCA PENTRU YANKEES
Promiseserăm
că voi juca baseball timp de un an la echipa Yankees.
Numele mi-ar fi fost inclus în recrutarea următoare
și am fi văzut ce ar fi urmat.
Nu știam cât de gravă putea fi problema.
Care sunt motivele tale?
În primul rând, nu-mi place frigul.
Am mai trăit în frig.
Totul îmi mersese bine până atunci,
dar recrutarea îmi întorsese lumea cu susul în jos.
Mulți critici au zis că NFL e implacabilă.
Elway s-a trezit să spună: „Vreau pe Coasta de Vest,
vreau pe plajă, sunt din California.”
Cui îi pasă ce vrei tu?
A zis: „Voi juca baseball.”
Bine, n-ai decât să joci baseball.
Fiindcă nu poți câștiga campionate cu unul ca el.
Nu i-a ieșit când era la Stanford. Nu-mi pasă dacă-i iese.
Elway n-ar trebui să vină în NFL și să aleagă unde merge.
Putea să facă cum a zis Bradshaw, să vină la Baltimore și să câștige.
În schimb, a încercat să devină mare vedetă la Hollywood.
În sfârșit, m-a sunat agentul meu.
„Nu poți spune nimănui,
dar credem că avem o înțelegere cu echipa Denver.”
Să vorbim despre subiectul serii!
Circulă zvonuri.
John Elway e pe cale să ajungă la Denver Broncos.
Echipa Broncos ține o conferință de presă la 22:30.
Dan Reeves a părăsit arena.
Chiar cred că înțelegerea noastră a ajutat Liga Națională de Fotbal.
Am păstrat un jucător grozav, pe care nu ne permiteam să-l pierdem.
Faptul că venea Dan, tocmai de la Dallas, care era echipa mea preferată…
Îl respectam mult, îl știam de când era jucător.
Așa că eram entuziasmat.
Sunt foarte încântat.
Nu ai adesea șansa de a obține un jucător ca John Elway.
A durat zece ore.
Stăteam în fața jurnaliștilor,
vorbind despre noua mea echipă.
Denver fusese mereu pe listă.
Mereu am vrut să joc aici.
Despre faza cu Baltimore nu am ce să mai adaug.
Ține de trecut.
Aș vrea să discutăm despre viitorul meu la echipa Denver Broncos.
Elway e de căcat!
Salutări de pe stadionul din Baltimore!
Sunt aproape 38 de grade aici,
dar nu se compară cu temperatura din tribune,
unde 50.000 de fani îl huiduie pe Elway.
Elway e de căcat!
Spuneți „nașpa”, ca să putem difuza!
Elway e nașpa!
În meciul acela, am fost făcut în toate felurile.
Fanii care locuiau în Baltimore s-au supărat groaznic.
Elway e de căcat!
Dar nu am refuzat să merg la Baltimore din pricina orașului.
Nu mai mersesem acolo, asta n-a avut nicio legătură.
Elway, fătălăule!
Haide, Elway!
O să te scoată pe targă, pămpălăule!
Ce mod de a-ți începe cariera! Cu asemenea dușmani.
L-au bătut măr.
Așa mai vii de-acasă!
Nu mi-am scos casca în timpul meciului,
fiindcă lumea arunca cu sticle din tribune.
Elway e de căcat!
Am mai spus asta.
Nu le port pică oamenilor de aici.
Se pare că au arătat foarte clar ce simt.
- Le porți pică? - Nu. Doar mă bucur că sunt la Denver.
ELWAY DĂ VINA PE EMOȚII
Primele patru meciuri au fost grele.
Îmi vâjâia capul.
Ești destul de dur? Cât să fii mijlocaș?
Nici nu se pune problema că n-aș fi destul de dur.
Primul său an a fost incredibil.
N-am mai văzut pe nimeni care s-o încaseze cum a pățit-o el.
Chiar n-a fost ușor să fii în pielea lui. Era foarte stresat.
Întreaga organizație se baza pe el să producă o schimbare
sau să îi aducă un campionat cândva.
Toată lumea se aștepta ca John să propulseze imediat echipa pe primul loc
și nimeni nu înțelegea procesul prin care trecea el.
A primit bani cu nemiluita și i s-a făcut reclamă nonstop.
- L-a făcut presa să pară mai bun decât e? - Nu.
- Va reuși? - Nu.
Are nevoie să adune experiență.
Nu va ști un tânăr absolvent să citească apărarea.
Tactica ofensivă a lui Dan era foarte diferită de ce știam eu.
Mi-a fost greu să mă adaptez.
Dan credea că există o metodă de a câștiga.
De modă veche, pasezi mingea, te aperi cu dinții, nu greșești.
John credea că poate câștiga cu abilitățile lui, punct.
John a trebuit să se asigure că aveam aceleași convingeri
și să adopte filosofia noastră ofensivă.
Fir-ar, John! Rahat!
Dan era un individ foarte hotărât, iar Dan avea modul lui de a lucra.
A fost printre cei mai de succes antrenori din toate timpurile.
Diferența dintre noi era
că eu nu simțeam că atacam cu tacticile ofensive.
Nu intram pe teren cu gândul să câștigăm. Ci cu gândul să nu pierdem.
N-a ieșit așa cum voiam eu.
E vina mea, am avut așteptări prea mari de la John din prima.
Tacticile defensive sunt foarte complicate în NFL,
iar el nu a demonstrat că poate să facă față momentan.
ELWAY, LĂSAT REZERVĂ DE BRONCOS
Dan m-a sunat și mi-a zis: „Steve e titular.”
Steve DeBerg, tipul cu care concuram atunci pe post,
a început următoarele patru meciuri.
Este atacat și pus în situația de a reacționa,
dar el încă nu s-a adaptat complet.
I-a fost greu. N-aș vrea să fiu în locul lui.
Dar aș vrea să am salariul lui.
O GREȘEALĂ DE 5 MILIOANE
Eram foarte supărat.
La 22 de ani, a fost foarte greu să accept asta.
M-a făcut să mă întreb: „Am luat decizia corectă?”
Ca antrenor, respecți cei trei „niciodată”.
Niciodată nu lași presa să-ți aleagă mijlocașul.
Niciodată nu subestimezi codașa clasamentului.
Și, indiferent de scor, niciodată nu-ți pierzi cumpătul.
La tata apelam mereu.
El știa mereu cum să mă îndrepte în direcția cea bună.
Tata spunea mereu: „Nu poți alege calea ușoară.
Va trebui să faci lucruri care nu-ți plac.
Cu ce atitudine abordezi lucrurile astea?”
Când îmi amintesc de primul an,
când Dan m-a lăsat pe bancă și l-a titularizat pe Steve,
îmi dau seama că a fost cel mai bine așa.
Am avut ocazia să stau și să privesc de pe tușă timp de patru săptămâni,
să nu fiu în mijlocul acțiunii, doar să urmăresc și să mă maturizez.
DeBerg e la pământ.
A fost lovit direct în piept.
Steve s-a accidentat, iar eu am revenit ca titular.
Iată-l pe John Elway!
Trebuie să învețe să citească apărarea. Știe asta. Și a lucrat la asta.
Echipa Denver zice că s-a îmbunătățit enorm.
Iată-l, pe linia de 48 de yarzi a adversarului: John Elway.
ÎNCERCAREA 1 10 YARZI
Elway își încearcă norocul!
Touchdown!
Și Broncos marchează, căci Elway reușește a doua sa pasă de touchdown.
Primind o doua șansă,
am reușit să progresez de la o săptămână la alta.
John s-a maturizat mult anul ăsta și e mult mai încrezător.
Căpătăm și noi mai multă încredere, iar asta ne ajută.
Lucrurile s-au îmbunătățit. Am câștigat niște meciuri.
Mingea asta e foarte importantă.
Era anul meu de debut și jucam cu Colts.
SĂPTĂMÂNA 15 COLTS VS BRONCOS
Am început meciul cu un nivel de enervare absolut fenomenal.
Apoi, am ajuns să fim conduși cu 19-0. Mă gândeam: „Vai!”
Al patrulea sfert. Începeam să prindem avânt.
Hai să jucăm! La treabă!
Elway, cu puțină protecție, aruncă în terenul de țintă, la Sampson.
A prins-o! Touchdown!
Pe stânga. A patra încercare, 2 yarzi.
S-a întors Elway. Face câțiva pași în spate.
Willhite la 10! Willhite la 5!
Willhite la poartă! Touchdown!
A patra încercare, doi yarzi, iar Broncos preia conducerea!
Gerald Willhite face saltul pe spate.
Un final incredibil.
Am fost extraordinar de ușurat după meci.
A fost prima revenire din cariera mea.
Cred că pentru asta a dat Broncos cinci milioane.
Da, așa zic și eu.
Am vorbit cu Edgar Kaiser, proprietarul Broncos.
Tocmai i-a vândut 51% din echipă lui Pat Bowlen, un afacerist din Edmonton.
- Bună dimineața! - Dubla unu.
Iată-mă! Cel mai nou debutant al echipei Denver.
Pat Bowlen a fost un proprietar grozav, i-a păsat de jucători.
Cel mai important lucru pentru el era să câștige meciuri.
Scopul meu e să câștigăm Super Bowl.
De fapt, nu doar un singur Super Bowl.
Vreau să câștigăm mai multe, căci am de gând să rămân mult la echipă.
La primul antrenament, a aruncat lejer mingea peste 80 de yarzi.
M-am gândit: „E o bestie.”
ANTRENOR SECUND
Am plecat de la Philly și am venit la Denver
ca să-l antrenez pe John.
Mike Shanahan a venit în 1984.
Eu și Mike am devenit foarte apropiați.
Eram foarte buni prieteni.
A reușit să-mi explice exact cum gândea Dan.
Asta m-a făcut să am un al doilea an mult mai bun.
Hai!
Fir-ar să fie!
Muncea încontinuu, nu privea înapoi.
Fir-ar să fie!
Oamenii habar n-au cât de mult a muncit ca să ajungă așa.
Hai!
Bravo, omule!
S-a spetit în extrasezon, când nu era-n centrul atenției.
Perioadele de creștere și de evoluție au făcut parte din asta.
Obstacolele te fac mai puternic.
Nici măcar nu e o aruncare de mijlocaș beton.
E aruncare de Superman!
Nu știu dacă mai e altcineva în NFL care să arunce așa.
I se știa talentul, dar John a trecut la nivelul următor.
Puterea, corpul lui, efortul fizic.
Serios, Elway pune probleme mari.
A fugit cu ea ca un fundaș.
Putea să stea pe dreapta.
Uite ce spațiu era!
Dar a schimbat direcția, cu umerii jos, s-a împins în picioare.
Împinge!
Nu pare cel mai rapid om de pe planetă.
Dar capacitatea lui de a fugi de adversari este absolut uimitoare.
Am vrut să fiu cel mai bun.
Elway o ia la goană. E la linia de 10.
Marchează!
Asta așteptam de la mine.
Nu mă interesa așa de mult ce credeau alții.
Broncos câștigă meciuri
pentru că mijlocașul său, John Elway, are un an senzațional.
E clar că-s mai bun ca anul trecut. Încep să simt că locul meu e în NFL.
Mai știi anul când a fost recrutat?
Mulți s-au întrebat dacă echipa a făcut o greșeală.
Cred că acum au primit răspunsul.
Știe că va conduce ofensiva noastră.
A demonstrat că e lider.
Așa se luptă! M-ai ajutat, prietene. Bravo!
Vrem să le arătăm oamenilor că avem o echipă grozavă.
Putem face asta câștigând un Super Bowl.
La Sewell. Vrea să arunce.
Elway! Elway o prinde.
Elway, spre terenul de țintă!
Touchdown, Denver! Ce schemă!
Broncos pe cale să câștige.
O revenire inspirațională, condusă de John Elway.
Ofensiv, au un superstar în ascensiune, pe John Elway.
Deși e grozav și acum, va ajunge să fie unul dintre cei mai buni.
Mulți sunt de acord cu mine. Poate face orice.
Rola șase.
Dintre toate revenirile legendare conduse de John Elway, care e preferata ta?
A avut o mulțime!
Datorită mizei, eu aș alege meciul cu Cleveland.
CURSA
Au avut loc multe curse în istoria NFL.
Dar numai una este numită „Cursa”.
Mai sunt câteva clipe.
Cleveland Browns și Denver Broncos se luptă pentru Campionatul AFC.
Sunt echipe care n-au mai ajuns aici de multă vreme.
Era frig și bătea vântul.
Jucam acolo, în fața Dulăilor.
Biscuiți de câini, sendvișuri, baterii. Iată ce ajungea pe terenul de țintă!
Câștigătorul ajungea la Super Bowl.
A fost o luptă bună tot meciul.
Brian Brennan. A prins-o!
Au marcat cu cinci minute înainte de final.
Dar ne-am gândit că tot aveam șanse să câștigăm.
Apoi, au dat o pasă lungă.
O greșeală critică a lui Gene Lang.
Dacă nu prinde mingea, ajunge în terenul de țintă.
Cred că s-a panicat. O ține bine la linia de 2 yarzi.
Elway și ofensiva sunt obligați să pornească din spate,
de la linia de 1,5 yarzi.
Cursa a început la linia de doi yarzi, cu cinci minute înainte de final.
Știam că aveam mult de recuperat.
Ne-am uitat la adversari, iar ei rânjeau înfumurați la noi.
Am zis: „Ce ticăloși!”
S-a uitat la mine și a zis: „Este exact cum îmi doream.”
Era al patrulea an de contract
și încă nu se împlinise așteptarea mea de a câștiga un campionat mondial.
Era momentul.
Elway către Winder. La linia de șapte.
Bine, la 7, puiule! Bine!
Presiunea e pe mijlocaș, care e departe de terenul de țintă.
Sewell. Cum a reușit s-o țină?
Steve Sewell la linia de 48 de yarzi.
Eram la linia de 50 de yarzi, deci știam că aveam patru mișcări la dispoziție.
Nu voiam să dăm gol. Aveam nevoie de touchdown.
Și atunci a izbucnit stadionul.
Măi să fie, ce fericită e lumea în Cleveland!
Elway n-a apucat să dea pasa. Era a treia încercare, mai erau 18 yarzi.
Echipa gazdă se gândea: „Gata, victoria e asigurată.”
Dan i-a zis lui Elway: „Nu încerca să rezolvi totul din prima!”
Cum i-ai zice lui John Wayne să nu tragă-n răufăcător.
Mijlocașii remarcabili pot să joace bine în situații grele,
când n-au nicio șansă.
Îl vede pe Mark Jackson liber. O pasă bine plasată.
Elway reușește o pasă de 25 de yarzi către debutantul Mark Jackson.
După schema asta, s-a schimbat ceva,
stadionul a devenit mult mai tăcut.
Prinseserăm avânt.
Sewell e păzit de fundași.
Denver păstrează mingea încă patru încercări.
Timpul continuă să se scurgă.
Cleveland 20, Denver 13. Ultimul minut.
Schema asta îl reprezintă pe John Elway.
Cum prelungește jocul.
Elway, la a doua încercare,
iese în afara terenului și mai sunt 42 de secunde.
Le mai trebuie un singur yard, e a treia încercare.
Ne trebuia doar un yard.
Când mai încercaserăm schema în sezon, nu-mi ieșise niciodată.
Touchdown, Mark Jackson!
Echipa Broncos, condusă de Elway, avansează 98 de yarzi,
fiind la un punct de a-și egala adversara.
20-20. Și acum, Cleveland spune: „Vă rezolvăm în prelungiri.”
Cronometrul nu mai contează acum.
Primul punct marcat, prin șut la poartă sau prin touchdown, încheie meciul.
Are culoar, dar preferă să arunce.
Și Watson e la linia de 23 de yarzi.
Și totul depinde de piciorul lui Rich Karlis.
Deodată, s-a lăsat o liniște pe stadionul Cleveland
cum nu s-a mai întâlnit.
FINALĂ (PRELUNGIRI) BRONCOS 23 - BROWNS 20
Doamne! E incredibil!
E frumos! Frumos!
Primul gând care mi-a venit în minte:
„Tata va fi mândru că am putut lua parte la asta.”
Super Bowl! Mergem la Super Bowl!
Oamenii au început să spună
că poate puștiul răsfățat din California putea fi un mijlocaș bun.
SUPER-CONFRUNTAREA: DENVER ÎMPOTRIVA GIANTS
La aeroportul din Denver, s-au adunat mii de fani Broncos,
blocând străzile,
încetinind vehiculele de urgență, împotmolind traficul.
Sincer, mi s-a părut copleșitor.
În cariera mea, acela a fost debutul meu adevărat.
Cursa a schimbat totul pentru totdeauna.
Johnny Elway!
Johnny Elway, superstarul!
Nepotul meu te iubește. Ai ceva în vestiar?
- Poreclit Ducele de Denver. - Duce de Denver.
Ducele de Denver.
E o colecție de arme ale lui John Wayne, folosite în filmele lui.
Am avut ocazia să le cumpăr și am profitat de ea.
Stai pe loc!
El a fost unul dintre eroii mei.
Mi se părea unul dintre cei mai tari tipi.
Îl admiram pe John Wayne pentru felul în care mergea și vorbea.
Eu aș arunca arma, amice.
Nu te enerva!
Mereu mi-au plăcut filmele cu cowboy.
Vrei arma aia? Ridic-o!
Chiar aș vrea.
Ador istoria și, privind retrospectiv,
știind cât de greu era să fii cowboy, în vremurile acelea,
știind prin ce au trecut, îi respect enorm.
Mi-l pot imagina într-un schimb de focuri.
Mi-l pot imagina proțăpit.
Scoate arma, nenorocitule!
Are atitudine de învingător.
Roșu 98! Hai!
Cred că cel mai bine știu să-l imit pe John Wayne:
„Aș fi ajuns mai repede, dar au tăbărât pe mine în trecătoare.”
Mereu le zic asta prietenilor mei.
Dar e singura replică pe care o știe. Nimic altceva.
Cursa i-a permis să fie sărbătorit, dar haideți să fim sinceri!
Trebuia să câștige un Super Bowl ca să fie încoronat.
Să facem puțină gălăgie, Colorado!
Super Bowl!
Ca jucător Pop Warner, adică tânăr, scopul e să joci la Super Bowl.
Sper să pot să-mi țin nervii sub control.
Întrebarea e dacă Giants, cu apărarea sa, poate face față șiretlicurilor lui Elway.
Gașcă, pentru asta am muncit atâta vreme.
Să jucăm cât de tare putem! Să trecem la treabă!
Elway aruncă în prima încercare. Iese de după zid.
De asta se temeau.
Elway fuge în prima încercare.
Jackson pe teritoriul Giants.
Elway, la mijloc.
Touchdown.
Nu poți să-i lași culoar.
Asta a făcut Giants și de asta este Elway atât de eficient.
Poate cel mai bun sfert care s-a jucat în istoria Super Bowl de până acum.
În primul sfert, am jucat foarte bine cu Giants.
Chiar înainte de pauză, am avut șansa să marcăm, dar n-am reușit.
La 24 de yarzi. Kubiak ține mingea.
Karlis ratează.
Apoi, am jucat tot mai prost.
Nimic nu mai merge pentru Broncos.
Primul sfert a fost genial, dar iată că Giants domină al treilea sfert!
Broncos a încercat șapte scheme.
Șapte scheme și a avansat doar doi yarzi.
Simms către Bavaro. Touchdown.
Pasă lungă către Bobby Johnson.
Phil McConkey acum. McConkey face o tumbă.
Intră, se oprește și scrie istorie.
FINALA
Mi-a fost greu să găsesc motivul pentru care nu am câștigat meciul.
Broncos a petrecut ieri.
Aproape120.000 de fani pe străzile din Denver,
încurajându-i chiar dacă echipa a pierdut.
S-au gândit că au o șansă anul viitor.
Și Broncos din Denver merge la Super Bowl al doilea an la rând,
condusă de John Elway.
Am revenit în '87 și am fost numit MVP, iar asta mi-a dat multă încredere.
Denver Broncos e campioana AFC pentru a doua oară la rând.
E favorită să câștige Super Bowl pentru prima dată.
Cred că Denver Broncos va câștiga meciul.
Încă resimțiți dezamăgirea de atunci?
Desigur. Încă n-am uitat-o.
Vrem neapărat să câștigăm meciul.
John Elway e pe val.
Poate cel mai bun pe postul lui.
Fanii Bronco speră ca a treia oară să fie cu noroc.
Echipa n-a mai câștigat un Super Bowl.
Și n-a fost niciodată favorita.
Și fanii Bronco se așteaptă ca John Elway să aducă…
Să încercăm dubla doi! Bine.
Salutare de pe stadionul din San Diego!
Cu mijlocașul în spate, așezarea lor preferată.
Elway vrea să paseze lung chiar de la început.
Mingea e prinsă de Nattiel! Touchdown!
Ei bine, echipa Redskins e uluită.
După primul sfert, conduceam cu 10-0.
Și, 19 scheme mai târziu…
Patru touchdowns într-un sfert.
Un record la Super Bowl!
…eram conduși cu 35-10.
Roșu 28! Hai!
Da, nu știu.
Contează mult avântul.
Dacă începi s-o iei la vale, îți revii greu.
Elway a reușit cinci pase din 24.
Sunt lucruri care nu s-au mai întâmplat de când era Elway debutant.
Și am luat bătaie cu 42-10.
Dacă anul trecut a fost rău, anul acesta este chiar groaznic.
În San Diego, fanii Bronco și-au dat seama de la pauză că se încheiase.
Azi, în Denver, atmosfera a fost întunecată ca cerul.
Pentru orașul care e lider doar la nivelul de monoxid de carbon,
a doua înfrângere la rând la Super Bowl e și mai deprimantă.
La anul, nu.
ELWAY NU ERA PREGĂTIT PENTRU '88
John a luat-o personal.
Avea un singur scop Să câștige la Super Bowl.
John Elway a reușit din nou. De trei ori în patru ani.
Denver Broncos, cea mai bună echipă din AFC.
Știm că echipa din NFC va fi dură.
Vom da totul ca să câștigăm.
Felicitări! Succes la Super Bowl!
Mulțumesc, OJ!
Fanii lui Broncos nu voiau ca echipa să se întoarcă la Super Bowl
pentru că nu voiau să suporte mai multă rușine.
John, noi doi urmărim sportul ăsta de multă vreme.
Mă gândeam c-ar putea fi cea mai bună echipă pe care am văzut-o.
Echipa 49er are de toate.
- Va fi exploziv. - Clar.
Va fi crunt, dar va fi distractiv.
Se vedea că era foarte stresat.
Doar la asta-i stătea gândul.
Mă gândeam: „Nu e bine.”
Nu e John.
Știm că suntem cei mai buni.
Să dovedim asta azi! Trebuie să jucăm dur.
Să mergem și să…
Montana se uită la Rathman.
Aruncă la Rice. Rice marchează pentru San Francisco.
Montana, repede. Brent Jones.
Touchdown, 49er.
Montana aruncă la Rice. Touchdown.
Erau mult mai buni decât eram noi.
În unele zile, ieși pe teren și te simți în vână.
Alteori, te zbați.
Cred că sunt cele mai proaste trei sferturi
din toată viața lui John Elway.
Din păcate pentru el, era la Super Bowl.
Dar nu le dorești nici dușmanilor asta.
Când am ajuns să fim conduși, eu am insistat și am luat decizii proaste,
am aruncat niște pase care au înrăutățit situația mai mult.
John Elway își va asuma vina. E a treia înfrângere la Super Bowl.
Dar, după cum a spus, preferă să participe și să-și încerce norocul.
A mai zis că, pentru a fi considerat un mare mijlocaș,
trebuie să câștige măcar o dată la Super Bowl.
Nu conta cât de bine jucase sau nu.
Doar că pierduserăm.
Și pierduserăm încă o dată.
Elway preia mingea și o ia la goană, țintind un touchdown!
Datorită magiei de ultimă clipă a lui Elway,
scorul final de la Super Bowl XXX
este 56 la 7 pentru San Francisco.
STIGMATUL DE ÎNVINS E GREU DE ÎNLĂTURAT
Criticile care au apărut după acele eșecuri,
mai ales ținând cont de scoruri,
spuneau: „Elway nu poate câștiga trofeul cel mare.”
E multă presiune pe el să scape de acest stigmat.
Ca să fie considerat printre cei mai buni,
ca Terry și alți jucători care au jucat la Super Bowl,
va trebui să câștige.
Trebuie să devii mai puternic emoțional și mintal.
Nu poți spune nimănui că ai un punct slab.
Nu-mi place să stârnesc controverse.
Lui îi place. De asta nu-l respect.
Răspunsul lui a fost: „Mai taci odată!”
Ce să fac… Scuze? N-am de gând.
Atunci aș recunoaște că am greșit.
În funcție de rezultat, i se schimba și dispoziția.
Noi ne dădeam seama și ne purtam ca atare.
Asta făcea legea acasă și întuneca atmosfera.
Îl vedeai stând pe canapea, revăzând fazele,
gândindu-se la ce ar fi putut face diferit.
Nu dădea vina decât pe el însuși.
Nivelul de enervare a crescut.
Nu doar la nivel de echipă, nu doar în cazul meu,
ci în Colorado per ansamblu.
Prin clasa a doua, a treia,
am început să înțeleg gravitatea situației.
Primeam amenințări cu moartea.
Uneori, poliția patrula în jurul casei mai des decât în trecut.
În afara terenului, presa a cercetat viața personală a lui Elway.
Din sezonul de debut n-a mai fost John așa de urmărit.
Nu se întâmplau prea multe în Denver.
Deci toată atenția presei era îndreptată asupra lui John.
MĂ SUFOC
Uneori, vrei puțină intimitate.
În anii '90, aveam deja patru copii.
Am devenit mult mai protector.
Voiam ca ei să ducă o viață cât mai normală.
- Bună lovitură! - Frumos!
- Cine a câștigat? - Tată!
Da! Mi-o dai mie?
Noi doi!
Încercam să mă integrez și să fiu un copil normal.
Cred că asta ne lipsea, faptul că n-am avut parte de anonimat.
Era foarte greu să mergem undeva.
Trebuia să mă obișnuiesc cu ideea care vine la pachet cu faima.
- Baftă! - Mulțumesc!
Mereu am crezut că e la fel de greu să fii de treabă pe cât e să fii nesimțit.
Am ales să fiu de treabă
și cred că, uneori, mi-am sacrificat copiii pentru asta.
Multă vreme am avut senzația că jucam rolul de băiat bun mereu.
Uneori, voiam să joc rolul ticălosului într-un western.
Voiam să fiu ticălosul,
ca să ajung să fiu împușcat la finalul filmului.
Relația mea cu Dan era instabilă, ca să spun așa.
Nu eram mulțumit de ofensivă, de tactici.
Cred că, până la urmă, s-a văzut cât eram de enervat.
BRONCOS: EȘEC DE COMUNICARE
Am fost prea sincer cu Dick Connor. Era un editorialist grozav din Denver.
Nu credeam că va avea impactul pe care l-a avut.
Am avut multe momente grele.
Săptămâna asta a fost, probabil, cea mai rea de până acum.
E dureros să citești ceva
și să afli că există o problemă despre care tu nu știai.
Mi-ar fi plăcut ca John să-mi zică ce problemă e.
Am mai vorbit cu Dan și am crezut că s-a rezolvat,
dar nu s-a rezolvat nimic.
A fost un alt mod de a-i atrage puțin atenția, de a-l face să mă asculte.
Mike Shanahan l-a ajutat pe Elway să-și stabilizeze sezonul.
În afară de tata, Mike e de departe, cel mai bun antrenor avut de mine.
Și cred că asta nu i-a plăcut lui Dan.
Eram în sala de forță cu John și am fost chemat în biroul lui Dan.
Când am ajuns, mi-a aruncat ziarul.
Era foarte supărat.
A spus: „Cum a ajuns asta în ziar?”
I-am răspuns: „Dan, am încercat să repar relația asta
de 6-7 ani încoace.
Eu mă duc jos. Îl aduc pe John.”
Când m-am întors, am spus:
„Îi spui lui Dan de ce nu-l placi?
Dan, îi spui lui John de ce nu-l placi?”
John s-a uitat și a zis:
„Te urăsc mai mult decât oricare alt om de pe lumea asta.
Și uite motivele!”
S-au ciondănit 15 minute. Mi s-a părut grozav.
Dan l-a concediat pe Mike.
M-am simțit responsabil, fiindcă Mike n-a avut nimic de-a face cu asta.
După 30 de ani, probabil este singurul lucru pe care-l regret.
Relația dintre ei a devenit destul de tensionată
încât Denver Broncos a făcut o înțelegere
să-l trimită pe John Elway la Washington Redskins.
SE DISCUTĂ TRANSFERUL LUI ELWAY
Dar Pat Bowlen a intervenit.
Când a apărut varianta asta, de a fi transferat altundeva,
a fost înfricoșător, căci nu voiam la altă echipă.
Să fiu alături de copiii mei în Denver,
să trăiesc acolo era important pentru mine.
Asta m-a făcut să înțeleg cum privea Dan situația.
Nivelul de frustrare a crescut.
Futu-i!
Fir-ar să fie!
A ieșit chiar aici, uite!
Asta e, chiar aici! Mănânci rahat!
Știam că avea să se întâmple până la urmă.
Să ne înțelegem: Dan era un antrenor grozav.
Vreau să-mi asum un rol mai activ. Asta vreau să fac.
Când te gândești la asta,
dacă aș fi accepta să-i reînnoiesc contractul lui Dan încă un an,
probabil că amândoi am fi fost nefericiți și ne-am fi atacat.
- Elway a avut un cuvânt de zis? - Nu.
John e jucător. Nu e antrenor.
Jucătorii nu iau decizii legate de antrenor.
Trebuie să am grijă de voi. Vă furișați cu aia.
Pat l-a ales pe John în locul lui Dan, orice s-ar fi spus.
Până la urmă, Pat Bowlen a ales să continue cu John Elway,
nu cu Dan Reeves.
M-am bucurat că dl Bowlen decisese s-o luăm de la capăt.
Abia așteptam să văd dacă puteam schimba lucrurile
cu un nou sistem și un nou antrenor.
Clar, prima alegere a fost Mike Shanahan.
Mike a acceptat să se întoarcă. Cel mai bun lucru din cariera mea.
John s-a gândit: „Voi fi ascultat,
mă antrenează omul potrivit, cu cunoștințele potrivite.
Sigur câștigăm.”
Când s-a întors Mike, aveam o echipă foarte bună.
Am zis: „Vom folosi tactici agresive.
Tu ai o vârstă. Nu mai merge.
N-are cum să-ți mai iasă.”
Mike a reușit să-l convingă pe John
că avea prea multe pe cap. John și-a asumat rolul și s-a ținut de el.
Dar cel mai important aspect era agresivitatea lui Mike.
Mi-a plăcut că mereu ataca.
I-am spus: „Eu accept orice.”
Când a apărut Terrell Davis în viața mea, mi-a făcut munca mult mai ușoară.
Un tip pe care să mă sprijin eu de data asta.
N-a mai existat atacant așa de bun.
Toată lumea vorbea despre asta.
„John Elway n-a câștigat niciun Super Bowl.”
Fiind colegi, voiam să-l ajut să câștige primul său Super Bowl.
Ăsta era scopul.
Vine atacul-fulger.
Se îndepărtează și aruncă o pasă lungă.
- Serios? - Vrea un touchdown!
Shannon Sharpe prinde mingea!
Elway era doborât, s-a ridicat
și a trimis o pasă precisă către Shannon Sharpe la linia de 4 yarzi.
La întrebarea: „Extrema ta preferată?” Mereu răspund: „Cea liberă.”
Apoi, pe locul doi: „Shannon Sharpe”.
Pittsburgh!
Shannon era lider în vestiar la capitolul atmosferă.
Cred că și asta a ajutat la coeziunea echipei.
Hai, D! Joacă pentru noi!
Haide, puiule! Niciodată să nu spui niciodată!
Orice făceam noi, făcea și el.
Dacă ne jucam cu zaruri, întreba: „Ce jucați?”
Și juca cu noi.
Dacă jucam cărți, voia și el.
De asta băieții erau dispuși să facă orice pentru el.
Nu se considera mai presus.
Tata îmi spunea mereu:
„Când ești într-o echipă în care toată lumea depune eforturi mari,
ai grijă de cei care au grijă de tine.”
Îl sun pe președinte: „Dle, avem nevoie de Garda Națională.
Trimiteți câți oameni puteți, c-o distrugem pe Patriots.”
Voi improvizați orice.
- Încă avem… - Și palmaresul? 11 la 1.
11 la 1!
PLAY-OFF LA NIVELUL DIVIZIEI AFC JAGUARS VS BRONCOS
În '96, aveam palmares 13-3.
Aveam avantajul terenului propriu.
Jacksonville era o echipă relativ nouă.
Era al 14-lea an al meu.
Eram foarte entuziasmat că reveneam la Super Bowl.
Nu ne-am ridicat la nivelul nostru obișnuit.
Au venit la noi și ne-au învins.
Ne-au bătut cu 30-27.
FINALA JAGUARS 30 - BRONCOS 27
John era foarte furios, cum nu-l mai văzusem niciodată.
Era tot mai presat.
Sunt sigur că am și plâns,
iar copiii m-au văzut și, din cauza așteptărilor,
a fost, probabil, cel mai dureros eșec din toată viața mea.
Când ne-am întors în '97, eram pregătiți să ne răzbunăm.
Da!
Aveam ceva de dovedit, dar nu celeilalte echipe.
- Ci nouă înșine. - Roșu 98, hai!
John știa că avea să fie ultima sa șansă.
Acum ori niciodată.
Davis, pe dreapta. Davis e la linia de 5, touchdown!
Terrell Davis, în picioare, după al treilea touchdown în primul sfert.
FINALA
Îmi place. Răzbunarea e atât de dulce!
Adunarea! Roșu dreapta, F scurt, 18 cu 5, bine.
- Start! - Pasă la Davis, pe dreapta.
Terrell este în terenul de țintă! Touchdown, Denver!
Da!
Publicul e uluit aici, pe stadionul Arrowhead.
CAMPIONATUL AFC
Două minute.
A treia încercare la linia de 15 yarzi a Bronco.
Conduce cu 24-21.
Publicul o ia razna.
Prinde. Cinci se apără.
John aruncă. Pasa e prinsă!
Prima încercare la linia de 30. Sharpe!
Cea mai tare încercare a anului!
Elway către Sharpe,18 yarzi!
Măi să fie!
Denver merge la Super Bowl!
Iată campioana AFC!
Am sunat-o pe mama din avion.
„Îți vine să crezi că mergem la Super Bowl?”
Și n-a spus nimic o vreme.
Apoi, a răspuns: „Trebuie să mergem iar la Super Bowl?”
SUPER BOWL EDIȚIA XXXII
Eram îngrozită.
Presa spunea că Broncos nu are nicio șansă împotriva Packers.
Îmi făceam griji pentru tata.
„El a aflat asta?
Înțelege că lumea nu-i dă șanse la victorie?”
Green Bay 24, Denver 17.
- Green Bay. - Green Bay.
Green Bay câștigă.
Bună, sunt Joe Montana.
Nu știu scorul, dar cred că Green Bay.
La 37 de ani, te gândești:
„E ultima șansă la Super Bowl”?
Va fi greu să ajungi în Hall of Fame fără un Super Bowl?
Cum te simți când lumea zice: „Nu poate câștiga un Super Bowl.”
Ai auzit asta timp de 14 ani.
Nu încetez să mă gândesc la asta. Asta m-a motivat.
SUPER BOWL EDIȚIA XXXII PACKERS VS BRONCOS
Am înțeles care era miza. Green Bay era campioana en-titre.
Revenise la Super Bowl. Avea MVP-ul anului.
Brett Favre, cel mai bun jucător trei ani la rând,
împotriva favoritului publicului, Elway,
care încearcă să anuleze ultimele trei participări.
Știam că era o echipă grozavă.
Avea cea mai bună apărare la aproape orice categorie.
Trebuia să fugim cu mingea ca să-i batem.
El știa asta.
A zis: „Fac orice e nevoie.”
Pe postul de mijlocaș, de la Stanford, numărul șapte.
John Elway.
Albastru 58!
Albastru 58, hai!
Brett, terenul de țintă.
Acolo e Antonio Freeman.
Touchdown, Packers!
O aruncare absolut superbă a lui Brett Favre.
Terrell a jucat minunat.
Linia ofensivă a controlat linia de demarcație.
Elway, pasă, Davis, terenul de țintă, touchdown!
Da!
PRIMUL SFERT
Am fost lovit.
Cred că Davis e accidentat.
Terrell Davis e în genunchi.
Dintr-odată, am început să nu mai văd.
Mă gândeam: „Vai, sigur mă apucă o migrenă.”
Când s-a prăbușit TD, am fost îngrijorat.
E cam amețit.
El avea des migrene. Din ce-mi aminteam, nu avusese la meciuri.
- Asta ar fi… - De rău.
…dificil pentru Broncos.
Nu mai fuge el cu mingea.
S-a zis cu ei. Davis o să fie scos.
- Nu văd. - Bine, fă așa!
Nu contează asta. Ne prefacem că-ți pasăm la linia de 15.
Dacă nu ești acolo, sigur nu pică în plasă.
Toți simțeam că nu aveam să renunțăm.
Ca să înțelegeți ce om e Terrell Davis.
A intrat pe teren. I-am zis: „În față. Mă adaptez eu la tine.”
Schema roșu la stânga, F scurt, 19, Bob King.
Hai!
Simulează pasa la Davis. Elway pe dreapta.
Haide, John!
Poate fugi cu ea.
John Elway ca pe vremuri,
iar jucătorul de 37 de ani marchează după ce fuge cu mingea.
Pauză lungă.
Când am reieșit pe teren, mi-am dat seama.
Aveam să dăm totul.
Aveam să-i facem praf.
În ediția a XXXII-a de Super Bowl, este egalitate la 17.
Al treilea sfert și trei minute rămase.
Era a treia încercare și eram la linia de 12 yarzi.
Ne luptam cu una dintre cele mai bune apărări
din toată liga.
Mă gândeam că lui John n-avea să-i placă schema. Dar n-aveam de ales.
Schema Point Slice.
- Vest, spre dreapta. Point Slice. - La treabă!
Era o schemă pregătită
special pentru acel meci, împotriva acelei apărări.
Și nu eram un mare fan al schemei.
Lui John nu-i plăcea. John ura schema aia.
Am exersat-o la antrenamente.
De fiecare dată când o exersam, o prindeam.
Am întrebat: „Ce se întâmplă dacă nu se apără așa?”
Iar el a zis: „Sută la sută se vor apăra așa.”
Și cum a fost?
A unsprezecea schemă pornește de la linia de 8 yarzi a Bronco.
A treia încercare, pentru 6 yarzi.
Am jucat schema, iar ei nu s-au apărat așa.
John a început schema.
Mi-am dat seama imediat, după cum erau așezați,
că nu era apărarea pe care o doream.
Când am ridicat mâinile ca să arăt că-s liber,
John a fost împins pe după zid.
În timp ce fugea, mă gândeam:
„Du-te și tu! În caz de ceva, te pui pe minge.”
Dar n-am putut.
Am rămas înlemnit.
Haide, John!
La 10, cu capul înainte.
Se aruncă în linia de 5 yarzi!
Am văzut că a obținut prima încercare.
Am izbucnit cu toții.
Elway se zbate, se uită, aleargă
și se aruncă în linia de cinci yarzi la prima încercare.
Are doar 37 de ani?
Cât de important e meciul ăsta?
Cât de mult vrea Elway să câștige meciul ăsta?
Mijlocașii se mai prăbușesc, nu și Elway.
Când a făcut asta, mi-am zis: „Sfinte Sisoe, nu-l putem dezamăgi.”
- Linia de țintă! - Linia de țintă!
Echipa îi era alături, voia să câștige meciul.
Toți știau cât însemna meciul acela pentru John.
Elway, Davis.
Davis în terenul de țintă. Touchdown, Denver!
A fost o cursă de 93 de yarzi.
AL TREILEA SFERT PACKERS 17 - BRONCOS 24
Treizeci și opt de ani fără campionat s-au redus la o singură schemă.
Încă șase yarzi.
- Mai sunt 32 de secunde. - Haideți!
Și asta e tot.
Haideți!
O schemă pentru campionat.
Respirăm adânc, haideți! Albastru 58, hai!
Începe atacul-fulger. Favre aruncă!
Pasa dată
nu este prinsă! Denver va câștiga!
Denver va câștiga trofeul!
Serios?
Broncos a reușit!
Echipa a șocat pe toată lumea și a câștigat ediția a XXXII-a!
FINALA
Am reușit să mă descotorosesc de toate emoțiile adunate în mine…
Să pot scăpa de ele a fost…
Eram așa de încântată, era incredibil.
Erau și copiii prezenți. A fost…
Incredibil. Da.
Parcă ni s-a ridicat o povară uriașă de pe umeri.
Ne-am simțit ușurați.
Un sentiment mai frumos decât fericirea, părerea mea.
Ăsta e pentru John!
Se vedea că nu mai fusese niciodată așa de fericit.
Și asta e…
Jack, mișcă-ți fundul încoace!
Îmi tremură mâna. Sunt mândru de tine.
Sunt mândru de tine.
Și, când a venit tata…
Așa da!
În sfârșit!
…era la fel de bucuros ca mine.
E mare șmecher, s-ar putea să-l cumpăr.
Domnule!
Asta mi-a trezit amintiri minunate.
Fanii Bronco sunt mândri în Orașul la o milă înălțime.
Peste jumătate de milion i-au onorat pe campioni
cu o paradă prin centrul Denver.
Broncos a învins Green Bay Packers cu 31-24 duminică,
Elway fiind cel mai în vârstă mijlocaș care câștigă un Super Bowl.
Nu poți să înduri la nesfârșit pumni în cap.
Dar, de data asta, noi am dat pumnii.
Meritul nu mi se pare un lucru dat,
dar cei 53 de jucători și antrenori din echipă
merită trofeul pe cât îl meritați și voi.
Spune că se gândește să se retragă,
dar mai întâi vrea să savureze momentul, măcar încă o vreme.
Va decide ce va face după ce va vorbi cu familia și cu echipa.
Încă un an!
Când stau aici lângă tine, mă gândesc că sigur mai vrei un an.
Nu vrei să vezi cum este să intri pe teren și să-ți aperi titlul?
- Sigur vrei. - Deja m-am hotărât.
Da?
Tata nu mi-a dat voie să renunț decât la wrestling.
Am avut o discuție lungă.
S-a uitat la mine și a zis: „Încă ai fizicul necesar.”
Lumea mă tot felicită că m-am întors. N-am plecat niciodată.
Nu mi s-a părut corect. Inima-mi spunea că nu era momentul.
Ideea e că revin ca să câștigăm.
Urma să se pregătească să joace. Voia să joace.
Dar suferea.
Fusese deposedat cât Dan Marino și Montana la un loc.
Am o problemă la genunchi din liceu.
O accidentare.
O abordez acum exact ca înainte.
Am învățat cu toții că trebuie să te concentrezi și să dai înainte.
Așa îți modelezi caracterul. Așa demonstrezi că ai caracter.
Cred că John Elway s-a lovit la tendon.
Ești puternic. E doar durere.
Elway avea dureri chinuitoare.
Când sunt dureri de spate, nu se știe.
Și mergi înainte.
CAMPIONATUL AFC JETS VS BRONCOS
Davis, prima încercare și mai mult.
Cincisprezece, zece yarzi, touchdown!
S-a terminat.
Broncos e din nou campioană AFC.
Se va întoarce la Super Bowl.
Iată uralele pentru John Elway!
Șaisprezece ani.
Măreția e mai mult decât prestația în teren.
Acest om a devenit parte integrantă a comunității din Denver
și va fi așa multă vreme.
John a pus fotbalul american pe primul loc.
Știa că aveam eu grijă de familie.
Am simțit că…
Că trebuia să-l ajut, să-i fac viața mai ușoară.
Asta am resimțit toată căsnicia.
La vremea aceea, nu mai eram așa de uniți.
Iar relația noastră a început să meargă tot mai prost.
Mama nu e destul de apreciată, fiindcă doar ea, cât timp tata lucra,
a avut grijă de noi, copiii…
Un tip grozav, dar petrecea timp cu echipa
și când era liber, cum e de așteptat în meseria asta.
Nu orice femeie poate.
Eu mereu glumesc și spun, fiindcă suntem căsătoriți de 40 de ani:
„Am fost bun cu Jan. Nu am stat acasă.”
- Program prelungit. - De asta am rezistat 40 de ani.
Cred că, cel mai probabil, înainte să ne căsătorim,
ea nu prea înțelegea ce înseamnă viața unui antrenor.
Dar a fost nu doar o soție grozavă, ci și o mamă grozavă,
o soție de antrenor grozavă, fiindcă a înțeles ce presupune slujba.
A spus: „John, ascultă!
Prioritățile mele sunt așa: slujba, apoi familia.
Ceilalți vor spune că nu e așa.
Dar știi ce? Treaba mea era să am grijă de familia mea.
Dacă nu aveam slujbă, nu puteam avea grijă de familie.”
Eram destul de intimidat. N-am fost prea deschis cu el în copilărie.
Și nu prea era prin preajmă.
Am încercat să fiu cât de stoic am putut. El e un om stoic.
Scopul pe care l-am avut în meseria mea
nu mi-a permis să fiu mereu atent la familia mea.
Am încercat să fiu cât de prezent s-a putut.
Uneori, când eram acasă, parcă nici nu eram prezent.
Mă gândeam la ce se întâmpla pe teren.
Copiii lui nu mai erau copii.
Începeau să fie adolescenți. El a ratat o mare parte din viețile lor.
Acestea sunt sacrificiile pe care le fac sportivii.
Înțelegi ce înseamnă să fii măreț
pentru că nu poți fi măreț doar între nouă și cinci.
SUPER BOWL EDIȚIA XXXIII
BRONCOS VS FALCONS
SOSIREA ECHIPEI FALCONS
Când am aflat că jucăm împotriva lui Dan Reeves la Super Bowl,
eu și Mike ne-am uitat unul la altul: „Cum e posibil?”
Reeves și Shanahan.
Putem spune că, între cei doi, există animozitate.
Încă resimt suferința
prin care a trecut familia mea, asta nu se uită.
Auzi!
Cine ar fi zis, acum 4 ani, că ne vom lupta cu Dan?
Știu. Auzi!
De două ori la rând.
- Trebuie să-l batem. - Știu.
Steve DeBerg, 45 de ani, mijlocaș de rezervă al Falcons,
filmează momentul culminant al carierei sale de 18 ani.
Pentru asta am muncit din greu.
Nu putem câștiga în primul sau al doilea sfert.
Trebuie să jucăm o oră à la Broncos. Vom fi campioni mondiali.
Să ne distrăm 60 de minute și haideți să câștigăm!
- Și 1, 2, 3! - Victorie!
Se desfășoară ediția a XXXIII-a a Super Bowl.
Așezare de tip „I”. Denver e la prima încercare.
Mingea la Howard Griffith, în stânga.
Griffith vrea să marcheze un touchdown.
Robinson, care ar fi trebuit aibă grijă la mijloc,
a fost învins și întrecut.
Nici nu pot descrie acele momente.
Am văzut omul, mitul, legenda
în toată esența lui, în vârful carierei sale.
La treabă! Îi distrugem!
Trebuie să vă apărați cum trebuie.
- Ca în play-off. - La treabă!
- Să nu marcheze touchdown! - Înțelegi?
Să nu marcheze! Nu i-ați lăsat până acum, să nu-i lăsați!
- Cică șoimul are gust de pui. - Gata. Iar faci mișto!
Cică are gust de pui.
Griffith, spre stânga.
Elway, cu terenul gol, o ia la goană, se aruncă spre linia de țintă.
- A pătruns. - Da!
Touchdown, John Elway și Denver.
Se ridică cu un zâmbet larg pe buze. Și de ce nu?
Clubul lui conduce cu 30-6.
Are șanse să fie declarat Cel mai valoros jucător al meciului.
Știi ce?
Asta îți dă senzația că ar putea fi ultimul lui meci.
FINALA BRONCOS 34 - FALCONS 19
M-am întors cu fața când au anunțat că va fi înmânat trofeul.
Mi l-a înmânat tocmai Terry Bradshaw.
Ce semeni, aia culegi.
Alegerea perfectă ca să-mi înmâneze trofeul la ultimul meci.
Fără supărare.
Pe naiba!
2 MAI 1999
Mulțumesc.
E dificil.
În vestiar, s-au pus pariuri
pe momentele când voi plânge.
Voi încerca să plâng mai puțin decât se așteaptă,
dar, fizic, nu mai rezist.
Mi-e greu să spun asta.
În al doilea rând, e vorba de familie.
S-au purtat minunat timp de 16 ani,
de când s-au născut copiii.
Viața familiei mele a fost concentrată asupra mea și a carierei mele.
Și e momentul
să mă concentrez asupra familiei.
Nu-mi făceam griji pentru viitor.
Mă gândeam: „Mă relaxez vreo doi ani, ies din lumina reflectoarelor,
sunt un tată prezent.”
După ce am trăit extazul suprem de a fi câștigat 2 ediții de Super Bowl,
mă gândeam că mă așteaptă un final fericit.
Viața era bună, chiar perfectă.
Realizasem tot ce-mi dorisem în NFL.
Viața s-a schimbat
și a devenit incredibil de dificilă în următorii 3-4 ani.
SORA GEAMĂNĂ A LUI JOHN
Jana a fost diagnosticată cu cancer pulmonar, stadiul 4,
deși era nefumătoare.
A fost ciudat… Avea crampe la gambă.
Am făcut tot ce am putut ca să găsim o soluție.
Tata era foarte supărat. Lucrurile nu mergeau bine.
Mi s-a părut că observ ceva ciudat
la comportamentul său.
În dimineața de Paște, a sunat mama.
Eram în pat și a răspuns Janet.
Mi-a zis: „Tatăl tău a murit aseară.”
Murise în noaptea aceea.
Făcuse infarct.
M-am ridicat și nu știam ce să fac.
M-am îmbrăcat cu niște pantaloni scurți și am fugit. Am fugit.
Cred că am alergat 10-12 kilometri.
După vreo jumătate de an, m-a sunat Lee Ann, sora mai mare.
Mi-a spus: „John, trebuie să vii acum.”
Jana era în spital, avea dificultăți de respirație.
Așa că m-am dus imediat acolo.
Trebuia să facă un RMN, ca să vadă ce se întâmplă.
Până la urmă, a murit
în aparatul RMN.
Deci…
evident, încă o lovitură.
Mereu spun
că eu am văzut-o primul și tot eu am văzut-o ultimul.
Era geamăna mea.
Nu știam că va fi așa de greu azi.
Bine.
Cred
că, pentru orice sportiv, mai ales unul de calibrul său,
asta e identitatea ta.
Dacă o pierzi, e o lovitură.
Apoi, să-ți pierzi geamăna, pe Jana, și pe cel mai bun prieten, Bunu al meu,
durerea adunată a fost nemăsurată.
M-a durut sufletul pentru tata,
dar eram și eu copil, încercam să înțeleg ce se întâmpla.
Era greu de înțeles ce se petrece, ce sentimente ne copleșeau.
Căsnicia părinților mei se prăbușea, iar asta era evident în familia noastră.
Mi se frânge inima pentru mama,
fiindcă a fost o sportivă excepțională.
Cred că identitatea ei s-a contopit cu a lui,
fiindcă l-a sprijinit mereu.
Credeam că voi fi mereu însurat.
Din păcate, s-a ajuns într-un moment în care era mai bine pentru copii
și pentru noi să ne despărțim.
Probabil o dată în viață, cu siguranță doar o dată în a mea,
apare un jucător care devine atât de important pentru noi,
devine erou în asemenea măsură, încât numele și numărul îi sunt sinonime.
Nu va mai exista un alt număr șapte la Denver Broncos.
Elway!
Cred c-a fost cea mai grea perioadă din viață.
Îmi făceam griji pentru el, ca prieten.
Nu era el însuși.
Ești obișnuit să fii înconjurat de oameni
și, dintr-odată, cercul se micșorează drastic.
Te simți singur.
Mă gândeam: „Cum voi trece peste asta?
Am vrut să arăt
că pot face și altceva, nu doar să joc.
Am avut noroc că fotbalul american a revenit în viața mea.
Dl Bowlen mi-a dat ocazia să mă întorc la Broncos ca director general.
Am reușit să mă redresez
și să mă bucur din nou de viață.
Când am obținut postul, m-am gândit cât de mândru ar fi fost tata.
Știa să depisteze talente, așa că m-am gândit:
„Pot să evaluez talentele la fel de bine ca el?”
Acestea fiind spuse, vi-l prezint pe următorul mijlocaș al Broncos:
Peyton Manning.
Prima încercare, CJ Anderson, stânga, la Kuechly.
A doua încercare spre linia de țintă, touchdown!
Denver Broncos e campioană mondială!
Tocmai a câștigat ediția 50 a Super Bowl!
Ca director general, victoria e diferită,
dar te mulțumește ca atunci când ești jucător.
Asta e pentru Pat!
Când am spus: „E pentru Pat,”
m-am gândit: „E și pentru tata.”
A făcut un lucru pe care nu l-a mai făcut nimeni.
Dintre miile de jucători din istoria NFL,
doar unul a câștigat un Super Bowl
și ca jucător, și ca director general.
Aici, în Colorado, John nu era doar un mare sportiv.
Nimeni nu știa unde naiba era Denver până când a venit John.
Chiar a ajutat orașul să se transforme.
John Elway este unul dintre cei mai mari sportivi
din toată istoria.
M-am retras de la Broncos ca director general
la momentul potrivit.
Am dispărut din peisaj în cel mai potrivit mod posibil,
am lăsat totul în urmă.
E timpul să mă relaxez puțin.
La 65 de ani, am timp să apreciez și cele mai mărunte lucruri.
Avem multă energie
Chiar avem multă energie
Nimeni nu se distrează mai mult pe lumea asta.
Miroase a pește mort.
Da, dar îmi place!
Începem grătarul?
Ăștia de departe, nu?
Îi place să vină la Coeur d'Alene pentru că e aproape ca o ascunzătoare,
locul unde se poate relaxa, fără să-l atingă lumea exterioară.
- Câți ani ai? - Alege!
- Palmer, câți ani ai? - Zi: „1 an”!
- Zi: „un an”! - A zis?
Da, a zis.
Te-am învins, Bunu.
- Ce? - Te-am învins.
- În barcă? - Da.
Îți place să câștigi?
Îmi place să te înving.
Îți place să mă învingi?
Ca nivel de stres, ca abilitate de a fi prezent,
chiar s-a schimbat.
Înainte, chiar dacă puteai să vii aici, gândurile îți erau în altă parte,
te gândeai unde trebuie să mergi,
dar acum poți fi cu adevărat prezent, alături de nepoții tăi.
Știam că vei fi mai puțin stresat,
că vei fi mai fericit odată ce te-ai fi „pensionat”,
că vei face ce vrei.
- Cred că încă te adaptezi la asta. - Da.
Acum pot să vorbesc cu el despre orice,
ceea ce nu aș fi făcut înainte.
E foarte distractiv să te împrietenești cu tatăl tău.
În clasa a treia, după primul trofeu,
toți colegii…
- Nu cred. - Serios? M-aș fi rușinat.
M-am rușinat.
Am zis: „Mersi!”
Cum e mănușa aia nouă?
Este clar, John…
John are o latură măreață.
Cum? E bun?
Când îl văd cum se înțelege cu copiii și cum își iubește nepoții,
mi se pare minunat fiindcă, orice ar fi, pentru ei, el este doar Bunu.
Douăzeci!
Acum sunt foarte entuziasmat,
fiindcă nu mai există așteptări la care să mă ridic,
doar să fiu un părinte și un bunic grozav.
Mă pot bucura de viață fără să simt că-mi lipsește sportul.
A meritat toată munca depusă, acum mă voi bucura de roade.
Îți place mărul ăla, nu?
E un măr bun?
Vei juca fotbal american?
ÎN AMINTIREA LUI JEFF SPERBECK
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă