Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Елвей — відстій!
Він така собі примадонна, вредний гівнюк.
Тебе звідси на носилках заберуть. Слабак!
Чеши додому!
Він купається в грошах і славі.
Чи ЗМІ даремно здійняли стільки галасу?
Мені його шкода. Всі накинулися на нього.
Вам не забракне сил?
Не забракне духу бути квотербеком?
Джона Елвея вчетверте повалює на землю суперник.
З таким гравцем чемпіонат не виграєш.
Фу!
Обожнюю воду, обожнюю човни.
Це моє місце сили.
Сідаєш у човен, випливаєш кудись — сидиш і розслабляєшся.
Це гарно. Гарно — залишити стрес у минулому.
Він не кидає м'яча.
Елвею, ти граєш, як дівчисько!
Я й не усвідомлював, скільки стресу в моєму житті, бо жив так постійно.
Я завжди вірив, що важкий шлях —
єдиний шлях до успіху.
Хто трудиться, той пожинає плоди.
Найталановитіший квотербек у Національній футбольній лізі.
Минулі 50 років…
Джон Елвей зробив це знову!
«Бронкос» перемагають!
…усе моє життя на першому місці були перемоги.
Чи перемога в Супербоулі — єдина недосягнута мета у вашій кар'єрі?
Я й досі пам'ятаю те відчуття відповідальності
й бажання виправдати очікування.
Щоб бути видатним гравцем, добре грати — замало.
Та заради цього мені довелося пожертвувати всім, що я любив.
Наскільки важливий цей матч?
Наскільки сильно Джон Елвей прагне перемоги?
ЕЛВЕЙ
-Мене добре видно? -Так. Ідеально.
Тоді я побував у Денвері вперше.
ДЕНВЕР, КОЛОРАДО
Зачухане старе містечко серед гір.
Я почувався, наче опинився в країні ковбоїв.
Денвер завжди був містом команди «Бронкос».
СТІВ АНТОНОПУЛОС ГОЛОВНИЙ ТРЕНЕР
Так було завжди, ще з 1970-х.
Здурітоньки!
Уперед!
Ми дочекалися дива! «Бронкос» їдуть на Супербоул!
Ми нарешті потрапили на Супербоул у 1977 році.
Та опісля все почало сходити нанівець.
Коли Денвер…
ЗА РІК МИ ВАМ ПОКАЖЕМО
…понад усе прагнув титулу міста вищої ліги.
Для Колорадо 1983 рік став переломним.
АДАМ ШЕФТЕР ЖУРНАЛІСТ
ЕЛВЕЯ КУПУЄ ІНША КОМАНДА: ЯК ЦЕ ВПЛИНЕ НА НФЛ
Він був зіркою, якої тут досі не бачили,
і це зрушило все з місця.
У тренувальному таборі
було повно трейлерів із журналістами з газет та радіо.
Він, мабуть, перший, хто був під постійним прицілом камер.
За кожним його кроком стежили: що він робить, куди йде.
В епоху соцмереж це звична річ.
ҐЕРІ КУБІАК ЗАПАСНИЙ КВОТЕРБЕК
Але тоді було інакше.
Сінглбек, напад — зліва, 88, 36. Текл — на позицію. Один на один. Готові.
А скільки людей приходило на тренування!
Нападайте!
Туди їх, туди!
Туди! Зберіться докупи!
Я зрозумів важливість «Бронкос»
для Гірського Заходу на той час.
На червону, 28. Поїхали!
Щодо того, як на мене тиснуть
і що пишуть у газетах, я не беру цього в голову.
В одне вухо впустив, другим — випустив.
ВІК: 22 РОКИ
Я вважаю, що дотримання цих стандартів
тільки додає стресу
і послаблює вашу…
Так, вам не дають проходу.
У мій перший рік ми відкривали сезон у Піттсбурзі.
ЦЕ ТЕРИТОРІЯ «СТІЛЕРС»
Я не міг дочекатися матчу.
ТИЖДЕНЬ 1 «БРОНКОС» ПРОТИ «СТІЛЕРС»
Цікаво, як себе проявить Елвей у свою першу гру.
Це найграндіозніший дебют за всю історію НФЛ.
Мій перший контракт був на 5 000 000 $. Він був на п'ять років.
Я був перший, з ким уклали контракт на таку суму.
Багатьом старожилам це не сподобалося.
Коли довкола молодого гравця здіймається стільки галасу,
то навіть футбольні команди не в змозі стримати цікавості.
Усім кортить побачити, як він себе покаже.
Я йшов до лінії сутички, сповнений трепету
від того, що я квотербек в НФЛ.
Я підводжу погляд — і бачу Джека Ламберта.
Ліве крило. Сінглбек. Я беру ліву стійку!
Він не мав передніх зубів, кричав, бризкаючи слиною.
Я подумав: «Щось я вже не знаю, чи хочу грати».
Почали!
Я поганенько зіграв. Спіймав один м'яч із восьми, один перехоплений.
Після першого тайму мене посадили на лаву.
Мені його шкода. Хлопець став мішенню «Піттсбург Стілерс».
Це важко, та в НФЛ без цього — ніяк.
Ніхто не вартує п'яти мільйонів.
ДЖОН ЕЛВЕЙ: РОЗЧАРУВАННЯ НФЛ
Пам'ятаю те відчуття відповідальності й прагнення виправдати очікування,
які я взяв на свої плечі в молодості.
Він завжди хотів бути найкращим.
Займався різними видами спорту. Йому це подобалося, і він важко працював.
ДЖЕК ЕЛВЕЙ БАТЬКО ДЖОНА
Але він обожнював футбол.
Пам'ятаю їхній перший матч. Я запитав: «Що скажете про мого сина?»
Тренер каже: «Або ваш син найшвидший, найкращий ранінгбек
усіх часів у своїй категорії,
або ці хлопці препаскудно грають».
Мій батько був футбольним тренером.
Він дуже вплинув на те, як я грав.
Він був прекрасним учителем.
Він був не тренером, а вчителем.
Він умів достукатися до кожного.
Як на мене, через це всі його й шанували.
Він завжди казав нам, казав мені:
«Ставтеся до інших, як хочете, щоб ставилися до вас».
Я мав сестру-близнючку й сестру, старшу на півтора року.
Тобто за півтора року в сім'ї з'явилося троє малих дітей.
Ми були дуже близькі.
Це я та моя сестра-близнючка — Джена.
Мати близнючку було чудесно.
Ми були найкращими друзями. У нас були прекрасні стосунки.
Ми ніколи не сварилися.
Здавалося б, хлопчик і дівчинка одного віку мали б постійно сваритися.
Та ми ніколи не сварилися.
Ми дбали одне про одного. Трималися разом. Прикривали.
ДЖЕНА ЕЛВЕЙ СЕСТРА ДЖОНА
Якщо Джону чогось не дозволяли, він неодмінно це робив.
Вона завжди витягувала мене з халеп.
Якщо я переходив межу, вона швидко ставила мене на місце.
ДЖЕНЕТ ЕЛВЕЙ МАТИ ДЖОНА
Пам'ятаю, як мама приходила додому.
Ми питали, хто переміг: хороші чи погані.
Коли перемагали хороші, в нас був гарний тиждень.
Тато був у чудовому настрої.
Коли погані — на нас чекав похмурий тиждень.
Тож ми завжди тримали кулачки за хороших.
Він часто брав усе надто близько до серця.
Звинувачував у поразках себе.
І замість того, щоб виговоритися, він тримав усе в собі.
Гадаю, саме тому поразки так сильно його засмучували.
Йому здавалося, що він зробив недостатньо.
Коли справи в команді йшли погано, ми відчували: «О, ні!»
Знали, що грядуть проблеми.
Тоді це таки ставалося — і тато шукав нову роботу.
То був жах.
Щоразу, як ми переїжджали, я плакала цілу дорогу.
Перемоги й поразки набули дуже великого значення.
1977 РІК ҐРАНАДА-ГІЛЛЗ, КАЛІФОРНІЯ
У старших класах ми переїхали в Південну Каліфорнію.
й отримати страшенний культурний шок.
Прості сільські діти опинилися у великому місті.
Ніколи не забуду, як тато привіз мене до школи.
І питає: «На яку позицію будеш пробуватися?»
Я кажу: «На ранінгбека».
У нас була «Шеві Імпала» 1968 року.
Тато заглушив двигун.
Через 15 хвилин я вийшов із авто.
І був квотербеком.
Роль квотербека не дуже його цікавила.
Вона здавалася йому нудною.
ДЖЕК НЬЮМАЄР ШКОЛЬНИЙ ТРЕНЕР ДЖОНА
Ніхто не знався на пасуванні так, як Джек Ньюмаєр.
У 1970-х гра здебільшого трималася на ранінгбеках.
Потім м'яч потроху переходив від гравця до гравця.
Джек робив усе навпаки.
У 1970-х тренер Ньюмаєр випередив свій час.
Перше, що впадало в око, — його кидок.
У цьому він був мастак. Це було помітно одразу.
Найкращий квотербек минулого сезону.
1978 РІК ЧЕМПІОНАТ СЕРЕД ШКОЛЯРІВ
Чудовий пас від Елвея.
У школі він був страшенно популярний.
Його любили всі, та він про це не здогадувався.
Він завжди був добрий до всіх. І залишився таким.
Не гравець — талант!
Проте його позиція зараз — невдала для кидка.
Він кидає м'яча на 35 метрів — і в яблучко!
Це найкращий квотербек серед школярів, якого я бачив.
Що краще я грав, то більшого від мене очікували.
Бейсбол був дуже популярний у Ґранада-Гіллз.
У нас була прекрасна команда.
Я обожнював і футбол, і бейсбол, і хотів займатися ними обома.
Після закінчення школи мене взяли в команду
«Канзас-Сіті Роялс», у 18-му раунді.
Після школи я опинився на роздоріжжі.
Бейсбольні команди й досі стараються переманити тебе на свій бік?
Щось таке.
То що ти обереш?
І те, й інше. Подивимося.
-У коледж підеш? -Так.
-Де? -У Стенфорді.
1979 РІК СТЕНФОРД, КАЛІФОРНІЯ
Статистика підтверджує.
За показниками він найкращий квотербек серед студентів від часів Джо Неймета.
Його називають найкращим квотербеком серед студентів в історії.
Коли Джон вступив у Стенфорд, двоє квотербеків
перевелися, щойно побачили його кидок.
ДЕННІС ЕНҐЕЛ НАЙКРАЩИЙ ДРУГ
А вони були хорошими квотербеками.
БОМБА!
У Стенфорді я була плавчинею.
ДЖЕНЕТ БАКЕН МАЙБУТНЯ ДРУЖИНА ДЖОНА
відколи мені виповнилося п'ять, моє життя було присвячене плаванню.
Я тільки те й робила, що вчилася і плавала.
Коли на першому курсі я пішла на футбольний матч із одногрупниками,
почула, як усі гукають: «Елвей!»
Елвей!
Я не зрозуміла, й подумала,
що це такий пас чи маневр.
Хто б подумав, що то було прізвище мого майбутнього чоловіка?
Елвей біжить із м'ячем.
Його наздоганяють.
Який маневр!
Відкритий гравець!
Тоді я й дізналася: «Ні, це Джон Елвей».
У Стенфорді всі тільки про нього й говорили.
Я познайомився із Дженет на першому курсі, восени.
Вона мало що тямила у футболі,
і саме це мене в ній і привабило.
Вона й гадки не мала, хто я.
У нього була довга шевелюра. Він постійно відкидав волосся з очей.
Він кумедно ходив через криві ноги й клишоногість.
Я це полюбила.
Під час першого поцілунку ми вдарилися зубами.
Ми мало зуби одне одному не вибили. Я пам'ятаю.
Я почала розуміти: «Ним доведеться ділитися».
Він ішов містом — і йому проходу не давали.
Сама не очікуючи, я стала дівчиною зірки,
та він не поводився, як зірка.
Він був сором'язливий.
Він був милий.
Він не прагнув бути в центрі уваги.
Йому не потрібна була слава.
Він хотів бути таким, як усі.
Така в нього натура.
Елвей!
Мій останній матч у Стенфорді став чи не найбільш знаковим
в історії студентського футболу.
1982 РІК СТЕНФОРД ПРОТИ БЕРКЛІ
Це феноменальне протистояння триває вже майже століття.
Матч між цими двома командами недарма щороку викликає такий ажіотаж.
Завдяки популярності Джона Елвея на останньому курсі,
команда тримала курс на Кубок Залу слави.
Залишалося перемогти Берклі.
Берклі треба лише потягнути час.
Ось і все. Один плей, 53 секунди.
Ситуація була не найкраща. Ми були далеко від залікової зони.
Я був дуже зосереджений.
Часу на роздуми було обмаль.
Ми думали, як розіграти перший м'яч.
Берклі розбігаються.
Елвей готується кидати.
Він мусить постаратися.
М'яч летить!
М'яч у ресівера!
Залишилося сорок секунд. Елвей змінює хід гри.
Є! На лінії 39 ярдів, за межами поля.
Нам бракувало трьох очок, тож ми робили все, щоб забити гол.
Елвей готує команду. Пас назад.
Ліворуч пробивається Доттерер. Він має шанси добігти!
Падає на лінії 17 ярдів!
Удар із 35 ярдів — і перемога їхня.
Натовп шаленіє. Снеп. Замахується.
М'яч минає ворота. Чудово!
«Стенфорд» забиває гол на чотирьох останніх секундах
і перемагає, 20:19!
Берклі врятує лише диво.
Ми забили філдгол — і вирішили, що гру закінчено.
Квиток на чемпіонат був майже в наших руках.
Я сидів і думав: «Ого!»
Але матч іще не закінчився.
Гармон цілиться. М'яч летить низько над землею.
М'яч втрачено, і Берклі виходять за поле.
Роджерс біля бічної лінії. Пас.
Півзахист під атакою суперника. Спроби зробити…
М'яч у противника, його передають Роджерсу!
Вони на 30 ярдах. На 20.
На поле вже вийшов оркестр!
Він біжить у залікову зону! Він у заліковій зоні!
Берклі! Перемагають Берклі!
Господи!
Найбільш дивовижне, сенсаційне,
драматичне, хвилююче,
захопливе, непередбачуване завершення в історії студентського футболу!
БЕРКЛІ 25 — СТЕНФОРД 20 ФІНАЛ
Берклі перемагають Стенфорд!
Вибачте, я зірвав голос!
Та поразка стала для мене травмою.
Усю свою кар'єру, знаючи, що таке можливо,
щоразу, коли до кінця гри залишався час,
гру для мене не було закінчено.
Я мусив навчитися програвати. Я цього не вмів.
Тато кілька разів говорив мені про це.
Тобі доведеться миритися з невдачами, миритися з поразками.
Я вважаю, що вміння програвати визначає,
яким ви будете переможцем.
Джон так і не здобув кубок у коледжі.
Він себе не реалізував.
Джон побив рекорд НАСС за кількістю успішних пасів,
побив із десяток інших рекордів,
і, ймовірно, стане головним фаворитом драфту.
І це ще не все.
Джон — не менш бажаний гравець для бейсбольних команд.
То був один із найвеселіших днів мого життя.
Нам принесли телеграму.
«НЬЮ-ЙОРК ЯНКІЗ» «ЯНКІ-СТЕДІУМ»
«Вітаємо, вас обрано в команду "Нью-Йорк Янкіз".
Не можемо дочекатися, коли ви станете членом нашої великої сім'ї.
Джордж Стайнбреннер, "Нью-Йорк Янкіз"».
Мене страшенно здивувало, що вони одразу ж обрали мене.
«Янкіз» заплатили йому $ 140 000 за літо в Малій лізі.
Джон, економіст за освітою, оцінюватиме, що вигідніше:
футбол чи бейсбол.
Талант Джона Елвея до футболу та бейсболу
не менш особливий,
ніж його стосунки з батьком.
Найкраще в моєму житті — це батько,
який на мене не тисне.
Байдуже, чим він займається. Головне, щоб йому подобалося.
Мені було важко, бо я бачила його бейсболістом.
Можливо, я б воліла, щоб було так.
Його сім'я була налаштована інакше. Як і Джек.
І я знала, що глибоко в душі — Джек теж.
ПОТЕНЦІЙНО НАЙКРАЩИЙ КВОТЕРБЕК
1983 РІК ДРАФТ НФЛ
За останні кілька тижнів
його ім'я в американському спорті згадується найчастіше.
48-й щорічний відбір НФЛ відкрито.
Перший вибір, перший раунд, «Балтимор Колтс».
Тато хотів, щоб я потрапив в організацію,
де я зможу досягнути успіху та своїх цілей.
Дону Вайсу передали картку зі столу команди «Колтс». Подивимося.
Балтимор зробив вибір, і перший кандидат у драфті —
квотербек Джон Елвей зі Стенфорду.
Уся увага прикута до екранів.
Мене взяли в «Колтс»,
і Боб Ірсей, тодішній їхній власник, був людиною ненадійною.
Я не збираюся переводити команду в інше місто.
Інакше сказав би…
Якось власник тієї команди напився,
відібрав гарнітуру в тренера
й почав вести гру.
Про нього багато всілякого говорили.
Перед набором у команду Джон сказав їм:
«Я у вас не гратиму».
Мій агент намагався домовитися з ними до драфту,
щоб не псувати репутацію «Колтс».
Я сидів у кімнаті з ним, коли він говорив по телефону й сказав:
«Я казав не обирати мене. Тепер ви залишилися ні з чим».
Ми розуміємо, що вони заслужили право обирати першими.
Хочу, щоб це знали всі. Ми не підважуємо правила драфту.
Ми діяли чесно й відкрито.
Я спантеличений і здивований,
бо я три місяці повторював, що ми не гратимемо за Балтимор…
І приїхали.
Ми домовилися з Балтимором. Розійдемося по доброму.
Ми не хочемо створювати комусь проблеми, когось кривдити.
Не знаю, що буде далі, але за Балтимор я не гратиму.
Марвін Демофф, агент Елвея, повідомив мені по телефону
що Елвей обрав бейсбол, бо його вибрали «Балтимор Колтс».
НЕСПОДІВАНА ЗАЯВА ЕЛВЕЯ: Я ГРАТИМУ ЗА «ЯНКІЗ»
Ми прийняли рішення,
що я рік гратиму бейсбол у «Янкіз», а там — побачимо.
Моє ім'я з'явиться у драфті наступного року —
і подивимося, що буде.
Я й не уявляв, у яку із цього роздують проблему.
Назвете причини?
Передусім, я не люблю холод.
Я вже жив у холодних штатах.
До того моменту всі були налаштовані позитивно щодо мене.
Та тоді все перевернулося з ніг на голову.
Набігли критики й заголосили, що з НФЛ не сперечаються.
Оце заявочки! «Хочу Західне узбережжя,
ТЕРРІ БРЕДШОУ КВОРТЕРБЕК «СТІЛЕРЗ».
Хочу пляжі. Я каліфорнієць».
Кого це цікавить?
Каже: «Тоді я гратиму в бейсбол».
То й грай собі. Туди тобі й дорога.
З таким гравцем чемпіонату не виграєш.
У Стенфорді він не переміг. Хтозна, чи колись таки переможе.
Не можна диктувати НФЛ свої умови: там гратиму, там — ні.
Він міг послухатися Бредшоу
й принести перемогу Балтимору.
Та натомість він женеться за голівудською славою.
Зрештою мені подзвонив агент.
Він сказав: «Нікому не кажи,
але, здається, ми домовилися з Денвером».
Хочу зробити відступ, бо всі тільки про це й говорять.
2 ТРАВНЯ 1983 РОКУ
Подейкують, Джон Елвей планує долучитися до «Денвер Бронкос».
«Бронкос» скликали прес-конференцію сьогодні на 22:30.
Ден Рівз покинув арену.
Я вважаю, що ця угода…
ДЕН РІВЗ ГОЛОВНИЙ ТРЕНЕР «БРОНКОС».
…на руку НФЛ.
Ми не можемо дозволити собі проґавити такого гравця.
Ден перейшов із «Даллас Ковбойс».
У дитинстві це була моя улюблена команда.
Я дуже його поважав, знав його як гравця.
Тож я дуже зрадів.
Я не тямлюся від захвату.
Не всім випадає нагода здобути гравця, як Джон Елвей.
Це зайняло десять годин.
І я стояв перед репортерами в Денвері,
кажучи, що я тепер у «Бронкос».
Денвер завжди був у нашому списку.
Я завжди хотів грати за цю команду.
Щодо Балтимора, я вважаю, що цю тему закрито.
Це в минулому.
Я б хотів поговорити про майбутнє й «Денвер Бронкос».
Елвей — відстій!
ТИЖДЕНЬ 2 «БРОНКОС» ПРОТИ «КОЛТС»
Вітання з Меморіального стадіону в Балтиморі.
Тут зараз майже 40 градусів,
та це ніщо в порівнянні з розжареною атмосферою на трибунах,
де 50 000 уболівальників зібралися, щоб освистати Елвея.
Елвей — лох!
Культурніше, інакше виріжуть.
Елвей — відстій!
Мене за все життя не обзивали стільки…
ЕЛВЕЯ — ГЕТЬ
…як за той матч.
СМЕРТЬ! ЕЛВЕЮ
Уболівальники з Балтимора страшенно образилися.
Елвей — відстій!
Та причина моєї відмови була не в Балтиморі.
Я ніколи там не був, і місто тут було ні до чого.
Елвею, ти граєш, як дівчисько!
Ну ж бо!
Тебе звідси на ношах заберуть. Слабак!
Чудовий початок кар'єри. Стільки ворогів!
Його розтерли в порох.
Оце вже щось!
Я весь матч не скидав шолома,
бо з трибун на мене летіли пляшки.
Елвей — відстій!
Я вже казав.
Я ні на кого не тримаю образ.
Сьогодні вони показали,
як і чому налаштовані.
-Ви на них ображаєтесь? -Ні. Я просто радий, що я в Денвері.
ЕЛВЕЙ: УСІ НА НЕРВАХ
Перші чотири матчі далися мені нелегко.
Голова йшла обертом.
Вам не забракне сил?
Не забракне духу бути квотербеком?
Я вважаю, що в цьому не може бути сумнівів.
Його перший рік — то було щось.
Я ще не бачив, щоб із когось аж так знущалися.
Джону довелося нелегко. На нього дуже тиснули.
ҐЕРІ КУБІАК ЗАПАСНИЙ КВОРТЕРБЕК «БРОНКОС».
Організація розраховувала, що він усе змінить
і приведе команду до чемпіонату.
РОЗЧАРУВАННЯ «БРОНКОС»
Усі думали…
ГРАНДІОЗНИЙ ПРОВАЛ
…що Джон одразу ж виведе нас на вершину…
ЕКСПЕРИМЕНТ «ЕЛВЕЙ» ПРОВАЛИВСЯ
…і я не дуже розумів процес, через який йому довелося пройти.
Він купається в грошах і славі.
-Чи ЗМІ перебільшували? -Ні.
-Чи протримається він? -Ні.
Просто йому ще бракує досвіду.
ДЖИММІ «ГРЕК» СНАЙДЕР КОМЕНТАТОР CBS
Вчорашній студент не зможе миттєво підібрати стратегію
Стиль нападу Дена був для мене чимось новим.
Мені було важко до нього звикнути.
Ден вважав, що перемога — можлива.
Стара школа, мінімум пасів, жорстка оборона, жодних помилок.
Джон вважав, що його здібності принесуть перемогу, і крапка.
Джону довелося навчитися узгоджувати власні переконання
зі стратегією нападу команди.
Чорт, Джоне! Дідько!
Ден був непохитний,
любив, щоб усе було, як хоче він.
Ден був одним із найуспішніших футбольних тренерів усіх часів.
Різниця була в тому,
що ми не нападали на стороні нападу.
Ми не старалися перемогти.
Ми старалися не програти.
Усе вийшло не так, як я хотів.
Я сам винен, що очікував від Джона так багато.
Захист в НФЛ — дуже складна річ,
і він не показав, що готовий упоратися з тим, що впало на його плечі.
ЕЛВЕЙ — НА ЛАВІ ЗАПАСНИХ
Ден покликав мене й сказав: «Ходімо зі Стівом».
Стів Де Берґ, мій тодішній суперник,
починав наступні чотири матчі.
СТІВ ДЕ БЕРҐ КВОТЕРБЕК «БРОНКОС»
Від нього вимагають думати швидко,
та йому треба звикнути.
Джону важко. Не хотів би я бути на його місці.
Та не проти б заробляти, як він.
ПОМИЛКА НА 5 МІЛЬЙОНІВ
Я був дуже засмучений.
Пережити таке в 22 роки було дуже важко.
Я все думав: «Чи прийняв я правильне рішення?»
У тренера-переможця є три головні правила.
Не дозволяй пресі обирати стартового квотербека.
Не легковаж командою, що на останньому місці.
І який би не був рахунок, не показуй свого хвилювання.
Що б не сталося, я завжди дзвонив татові.
Він завжди вмів скерувати мене в правильному напрямку.
Тато любив казати: «Легким шляхом далеко не зайдеш.
Доведеться робити те, чого не хочеш.
Як ти триматимешся, роблячи їх?»
Згадуючи свій перший рік,
коли Ден вирішив замінити мене Стівом,
я зрозумів, що то було найкраще, що могло статися.
Я мав можливість чотири тижні поспостерігати за грою збоку,
побачити трохи більше, трохи вирости.
Де Берґа травмовано.
М'яч влучив йому прямо в груди.
Зрештою Стів травмувався — і я повернувся на поле.
Ось і Джон Елвей.
Йому треба навчитися читати захист. І він це знає.
Він над цим працює.
У таборі кажуть, що він досяг шаленого прогресу.
Ось він, на лінії 48 ярдів, Джон Елвей.
1-Й ПЛЕЙ
Елвей влучає!
Тачдаун!
І «Бронкос» здобувають очки!
Цьогоріч це його другий успішний пас на тачдаун.
Коли мені дали другий шанс,
я вдосконалював свої навички з кожним тижнем.
За цей рік Джон дуже виріс, став набагато впевненіший.
ПОЛ ГОВАРД ОФЕНСІВ-ГАРД «БРОНКОС»
Ця впевненість дуже допомагає команді.
Ситуація поліпшилася. Ми почали перемагати частіше.
Цей м'яч — дуже важливий.
То був мій перший рік, і ми грали проти «Колтс».
ТИЖДЕНЬ 15 «КОЛТС» ПРОТИ «БРОНКОС»
Словами не описати, яким розчавленим я почувався на тому матчі.
І ми програємо з рахунком 19:0. І такі: «Боже».
Починається четверта чверть. Ми набираємо обертів.
Покажімо їм! Поїхали!
Елвея прикриваюь, і він пасує в Семпсону, в залікову зону.
М'яч у нього! Тачдаун!
Ліві ресівери. Четвертий плей, два ярди, «Бронкос».
Елвей відходить назад. Захисна атака.
Віллгайт — на десяти ярдах! На п'яти!
Ще трохи! Тачдаун!
Тачдаун виводить «Бронкос» уперед!
БАЛТ. 19 — ДЕНВЕР 21 ЧВЕРТЬ 4
Радісне сальто від Джеральда Віллгайта.
Неймовірне завершення.
Словами не описати, яке я відчув полегшення.
То був перший здобуток у моїй кар'єрі.
Ось за що «Бронкос» заплатили 5 000 000 $.
Ще б пак!
Ми розмовляли з Едґаром Кайзером — власником «Бронкос».
21 БЕРЕЗНЯ 1984 РОКУ
Він продав 51 % команди Пету Боулену, бізнесмену з Едмонтона.
-Доброго ранку! -Дубль один.
Це я. Новий салага Денвера.
ПЕТ БОУЛЕН ВЛАСНИК «БРОНКОС»
Пет Боулен був чудовим власником, дбав про своїх гравців.
І головною його метою були перемоги в матчах.
Моя головна мета — перемога в Супербоулі.
І я кажу не про один Супербоул.
Я кажу про багато перемог, бо я тут — надовго.
На тренуванні я побачив, як він кинув м'яча на 70 метрів, навіть не скривившись.
Я подумав: «Він монстр».
МАЙК ШЕНАГЕН ПОМІЧНИК ТРЕНЕРА «БРОНКОС»
Я перейшов з команди Філадельфії в Денвер,
щоб тренувати Джона.
Майк Шенаген з'явився на мій другий рік, у 1984 році.
Ми з ним дуже зблизилися.
Стали ледь не найкращими друзями.
Він доніс мені бачення Дена.
Завдяки цьому мій другий рік був набагато кращий.
Увага!
Чорт!
Він працював, не озираючись на минуле.
Чорт!
Ніхто й не уявляє, як важко він працював, щоб стати тим, ким він став.
Увага!
Молодець!
РОД СМІТ ВАЙД-РЕСІВЕР «БРОНКОС»
Він досяг вершини у міжсезоння.
Без цього періоду росту, еволюції, нічого б не було.
Без випробувань сильним не станеш.
Це не просто прекрасний кидок.
Це кидок Супермена!
Не знаю, чи ще хтось в НФЛ уміє так кидати м'яч.
Усі бачили його талант, але Джон вийшов на новий рівень.
У плані сили й фізичних можливостей.
Елвей — ще той суперник.
Пробіг не гірше, як фулбек.
Треба було триматися праворуч.
Оце прорив!
Але він хотів звернути,
згинається, біжить напролом.
Напролом!
Найшвидшим його точно не назвеш.
Але його вміння вивертатися —
це щось дивовижне.
Я хотів стати найкращим гравцем.
Елвей біжить. Десять ярдів.
Гол!
То була моя власна планка.
Думка інших була на другому плані.
Одна з головних причин перемог «Бронкос» —
у феноменально вдалому році їхнього квотербека Джона Елвея.
Цьогоріч я кращий квотербек. Безсумнівно.
Я відчув, що моє місце — в НФЛ.
Пам'ятаєте рік, коли його взяли?
Багато хто думав, чи не була то помилка.
Гадаю, тепер він розсіяв їхні сумніви.
Він знає, що виведе свій захист уперед.
СТІВ ВОТСОН
Він став лідером.
Ось як треба боротися! Молоток! Ось як треба!
Ми хочемо показати, що в нас чудова футбольна команда.
Єдиний спосіб зробити це — виграти в Супербоулі.
Пас Сьюеллу. Цілиться.
Елвей! Елвей піймав.
Елвей біжить до кінцевої зони!
Тачдаун, Денвер! Яка гра!
«Бронкос» мчать до перемоги.
Ця неочікувана перемога не може не надихати.
У нападу з'явилася нова молода зірка — Джон Елвей.
ФРЕНК ҐІФФОРД ВЕДУЧИЙ
Він уже видатний гравець. І стане найкращим за всі часи.
Гадаю, багато хто зі мною погодиться. Він зможе все.
Дубль шість.
З усіх неочікуваних перемог Джона Елвея,
котра — ваша улюблена?
Ого! Їх було чимало.
Мабуть, бо на кону було багато,
матч у Клівленді.
«ДЕНВЕР БРОНКОС» — 1986 РІК «ДРАЙВ»
Якщо вірити історію, в НФЛ було чимало драйвів.
Та легендарним став лише один.
Залишилося кілька хвилин.
«Клівленд Браунс». проти «Денвер Бронкос».
Чемпіонат АФК.
Ці дві команди вже давненько не виходили в плей-оф.
Було холодно й вітряно.
Граєш — і бачиш шанувальників «Браунс».
Фірмове печиво, канапки, батарейки — і все це у заліковій зоні.
Переможець поїде на Супербоул.
То була гарна гра, увесь матч.
Браян Бреннан. Є!
Вони забили гол за п'ять хвилин до кінця матчу.
ДЕНВЕР 13 КЛІВЛЕНД 20
Але ми думали, що ще маємо шанс виграти.
І їхній м'яч полетів до нас.
Жахлива помилка Джина Ленга.
Якщо він втратить м'яч, той потрапить у залікову зону.
Він запанікував. Він накрив м'яч на двох ярдах.
Чим повернув Елвея та напад
на лінію півтора ярда.
Драйв почався на лінії двох ярдів за п'ять хвилин до кінця матчу.
Ми знали, що перед нами — непросте завдання.
Підводимо погляд — і «Браунс»
дивляться на нас, самовдоволено шкірячись.
Кажу: «Гляньте на цих вишкварків».
Він подивився на мене й сказав: «Це саме те, чого нам треба».
То був мій четвертий рік.
Я не справляв враження квотербека,
який може перемогти в Чемпіонаті світу.
То був шанс показати себе.
Елвей Віндеру. Сім ярдів.
Сім ярдів! Так!
Суперники — на квотербека. Кидок до залікової зони.
Сьюелл. Оце вчепився!
Стів Сьюелл, 48 ярдів.
ЧЕТВЕРТА ЧВЕРТЬ — 1:52
Ми досягли 50 ярдів, тож могли заробити нові спроби.
Нам потрібен був не філдгол.
Нам потрібен був тачдаун.
Увесь стадіон тоді просто шаленів.
Клівленд — радісний народ!
Елвея повалили. Третя гра, залишається 18 ярдів.
Команда Клівленда думала: «Перемога — наша».
Ден Рівз каже Елвею: «Не намагайся зробити все за одну гру».
ДЖИМ САККОМАНО
Це як казати Джону Вейну не стріляти в поганця.
Справді вмілий квотербек уміє викладатися в складних ситуаціях,
де всі шанси проти тебе.
Він бачить, що Марк Джексон — відкритий. М'яч летить йому.
Елвей здійснив пас на 25 ярдів новачку Марку Джексону.
Після цього голу все змінилося
й усі на стадіоні принишкли.
Ми ввійшли в азарт.
Пас Сьюеллу. Сьюелла блокують.
Наступні чотири спроби — м'яч у Денвера.
Годинник клацає.
Клівленд — 20, Денвер — 13. Остання хвилина.
Це гра у стилі Джона Елвея.
Він уміє здобувати додатковий час.
Другий плей — Елвей
вибігає за поле на 42 секунді до завершення матчу.
Команда не здобула п'яти ярдів. Третя спроба, один ярд.
Потрібен був лише один ярд.
Коли ми розігрували цю стратегію раніше в тому сезоні, м'яч до мене не долітав.
Тачдаун, Марк Джексон!
Елвей виводить «Бронкос» до 98 ярдів —
і команді лишається одне очко до нічиї.
Рахунок — 20: 20. Тепер Клівленд каже «Зіграємо в овертаймі».
Тут годинник нічого не вирішує.
Перший гол — тачдаун чи філдгол — завершить це протистояння.
Він може пробігтися, та вирішує кидати
Вотсону на лінії 23 ярдів.
Проте Річ Карліс збиває його з ніг, за що суперникам призначають штрафний.
8 СПРОБ ФІЛДГОЛУ ПОСПІЛЬ
Раптом усі вболівальники на стадіоні Клівленда затихли
й спостерігають за грою.
ФІНАЛ (ОВЕРТАЙМ) БРОНКОС 23 — БРАУНС 20
Боже! Неймовірно!
Як прекрасно! Прекрасно!
Першою моєю думкою було:
«Тато пишатиметься що я зробив це, доклав до цього руку».
Супербоул! Ми їдемо на Супербоул!
Усі почали казати, що, може,
з того зіпсованого поганця з Каліфорнії вийде дуже хороший квотербек.
СУПЕРКУБОК ДЕНВЕР ПРОТИ «ДЖАЄНТС»
В аеропорту Денвера зібралися тисячі людей шанувальників «Бронкос»,
блокуючи вулиці,
не даючи проїхати «швидким» і зупиняючи рух.
Мене переповнювали емоції.
То був мій кар'єрний дебют.
Ого!
Той легендарний драйв змінив усе назавжди.
Джонні Елвей!
Джонні Елвей — суперзірка!
Мій небіж тебе обожнює. Даси якийсь сувенір?
-Його прозвали Герцогом Денверським. -Герцог Денверський.
Герцог Денверський.
Це колекція гвинтівок Джона Вейна з багатьох його фільмів.
Я мав можливість купити їх — і скористався нею.
Тримай!
Джон Вейн був моїм героєм.
Я вважав його чи не найкрутішим на світі.
Я захоплювався Джоном Вейном, його манерою ходити й розмовляти.
Я б на твоєму місці не сіпався.
Спокійно, містере.
Я завжди любив ковбойське кіно.
Хочеш? Бери.
Я б подивився.
Я обожнюю історію. Я уявляв,
як важко жилося в ті часи, як важко доводилося ковбоям,
через що вони проходили. Я дуже їх поважаю.
Я міг би уявити його в перестрілці.
Запросто.
Виймай гвинтівку, сучий ти сину!
Він прагне перемагати.
Червоний 98! Почали!
ДЖОН ЕЛВЕЙ СТРІЛЕЦЬ
Найкраще мені вдається фраза Джона Вейна:
«Я б приїхав швидше, та потрапив у засідку на перевалі».
Я постійно показую це друзям.
Це єдине, що йому вдається. Решта — забудьте.
Той драйв зробив його зіркою,
та будьмо чесними.
Щоб стати королем, він мав виграти в Супербоулі.
Час наробити галасу, Колорадо.
Супербоул!
Ще з юності ціль усіх гравців…
СУПЕРБОУЛ XXI
…участь у Супербоулі.
Сподіваюся, я триматиму себе в руках.
Питання в тому, чи захист «Джаянтс»
упорається з фокусами Елвея.
Гаразд, це те, заради чого ми так важко працювали.
Викладаймося на повну. До діла!
Елвей кидає першим. Вибігає з «кишені».
Цього вогни й боялися.
Елвей тікає від суперників.
Джексон — на території «Джаянтс».
Елвей — на середині.
Тачдаун.
Його не можна спускати з ока.
Та «Джаянтс» проґавили його, що дозволяє Елвею прорватися вперед.
Це чи не найкраща чверть…
1-ША ЧВЕРТЬ «БРОНКОС» 10 — «ДЖАЯНТС» 7
…в історії Супербоулу.
Ми дуже добре зіграли в першій чверті з «Джаянтс».
Перед закінченням тайму
у нас був плей на лінії одного ярду, і не ми здобули очок.
Двадцять чотири ярди. Кубіак тримає м'яч.
Карліс пропускає м'яч.
І ставало дедалі гірше.
Ситуація обернулася проти «Бронкос».
Після блискучого першого тайму
у третій чверті лідерами, однак, стають «Джаєнтс».
«Бронкос» мали сім спроб.
І в третій чверті здобули лише два ярди.
Сіммс пасує Баваро. Тачдаун.
Пас Боббі Джонсону.
М'яч у Філа Мак-Конкі. Мак-Конкі робить сальто.
Встав, забув — і побіг далі.
ФІНАЛ «БРОНКОС» 20 — «ДЖАЄНТС» 39
Важко сказати точно, чому ми не виграли.
ЧЕМПІОНИ «НЬЮ-ЙОРК ДЖАЄНТС»
Учора відбулося свято на честь «Бронкос».
Близько 120 000 шанувальників вийшло на вулиці Денвера,
щоб привітати їх, хоч команда й програла.
Виграють в наступному році.
І «Бронкос» їдуть на Супербоул другий рік поспіль
на чолі з Джоном Елвеєм.
Нагорода Найціннішого гравця в 1987 році
дуже додала мені впевненості.
«Денвер Бронкос» — чемпіони АФК
другий рік поспіль.
Уперше в історії вони мають шанс перемогти в Супербоулі.
Я вважаю, що цього разу «Денвер Бронкос» переможуть.
Ви ще почуваєтеся розчарованими?
Дуже. Це відчуття й досі не дає нам спокою.
Тому цього разу ми просто мусимо перемогти.
СУПЕРБОУЛ XXII
Джон Елвей — в ударі.
Він, мабуть, найкращий гравець на цій позиції.
Шанувальники «Бронкос» сподіваються, що ця спроба буде успішною для команди,
яка ніколи не вигравала Супербоул.
Та й такої підтримки вони ніколи не мали.
Фанати «Бронкос» очікують, що Джон Елвей принесе…
Спробуймо ще раз. Добре.
Вітання зі Стадіону Джека Мерфі в Сан-Дієго.
Шотґан — їхня улюблена стратегія.
Елвей кидає м'яч через ціле поле.
Наттієл ловить м'яч! Тачдаун!
«Редскінс» приголомшені.
Кінець першої чверті, 10:0 на нашу користь.
Та після 19 плеїв…
Чотири тачдауни за чверть.
Новий рекорд Супербоулу!
Ми програвали з рахунком 35:10.
Червоний 28! Уперед!
Так, не знаю.
Тут вирішальна кожна мить.
Раз збилися з курсу — повернутися майже неможливо.
П'ятий вдалий пас із 24.
Такого не було
ще відколи Елвей був новачком.
І нас перемогли з рахунком 42:10.
Якщо минулий рік був невдалий, то цей — жахливий.
У Сан-Дієго після першого тайму «Бронкос» іще мали шанс.
Та нині для команди немає навіть промінчика надії.
Для міста, яке займало перше місце хіба що в статистиці забруднення повітря,
друга поразку в Супербоулі стала подвійним ударом.
Наступного року — ні.
БРЕДШОУ: ЕЛВЕЙ НЕ БУВ ГОТОВИЙ
Джон дуже переймався.
У нього була одна мета: перемога в Супербоулі.
Джон Елвей знову це зробив. Втретє за чотири роки.
«Денвер Бронкос» — найкращі в АФК.
Боротися проти цієї команди буде важко.
Доведеться викластися на повну.
Вітаю. І удачі на Супербоулі.
Дякую, О Джею.
Фанати «Бронкос» не хотіли, щоб команда поверталася на Супербоул,
бо більше не хотіли принижуватися.
Джоне, ми з тобою в цьому спорті вже давно.
Гадаю, це найкраща команда, яку я бачив.
«Фортинайнерс» мають усе.
-Це буде розрив. -Тотальний.
Буде жахливо, але й весело.
На нього дуже тиснули.
Це все, про що він міг думати.
Я дивлюся й думаю: «Недобре це».
Це не Джон.
Ми найкраща команда.
Доведімо це. Викладатимемося.
Надерімо…
Монтана кидає Ратмену.
М'яч у Райса. Гол для Сан-Франциско.
Монтано, швидко. Брент Джонс.
Тачдаун.
Монтана кидає Райсу. Тачдаун.
Їхня команда була набагато краща за нашу.
Іноді це просто відчувається.
ДЖО МОНТАНА КВОТЕРБЕК ЗАЛИ СЛАВИ
Іноді доводиться боротися.
Це найгірші три чверті
за все життя Джона Елвея.
На жаль, для нього це був Супербоул.
Такого дня я б не побажав нікому.
Коли ми почали відставати, я прийняв неправильні рішення,
перехоплював м'яч, від чого стало лише гірше.
«ФОРТИНАЙНЕРС» 55 «БРОНКОС» 10
Джону Елвею доведеться нелегко. Це його третя поразка в Супербоулі.
Та, як він сам казав, краще спробувати.
7-ДЖОН ЕЛВЕЙ 108 ЯРДІВ — 2 ПЕРЕХОПЛЕННЯ
Він також казав, що щоб вважатися славетним квотербеком,
треба хоч раз виграти в Супербоулі.
Не мало значення, чи добре він зіграв, чи ні.
Ми програли.
А тоді — знову.
Елвей робить удар — і виконує тачдаун!
Завдяки фірмовим фокусам Елвея,
остаточний рахунок Супербоулу ХХХ:
Денвер — 7, Сан-Франциско — 56.
ВІД КЛЕЙМА НЕВДАХИ ПОЗБУТИСЯ НЕЛЕГКО
Критика, яка сиплеться після поразки в Супербоулі,
особливо після такої,
звучала: «Елвей ніколи не виграє».
На нього страшенно тиснуть, щоб він вирішив цю проблему.
Щоб стати славетним гравцем
після Террі й інших учасників Супербоулу,
він мусить перемогти.
Стати сильнішим — емоційно й психічно.
ТЕРРІ БРЕДШОУ КВОРТЕРБЕК ЗАЛУ СЛАВИ
Не можна показувати слабину.
Я не з тих, хто любить здіймати суперечки.
Чого не скажеш про нього. Тому я його не поважаю.
Він відповів: «Запхай ці слова собі…»?
І що я… перепроси… Я цього не робитиму.
Це означатиме, що я винен.
Перемоги й поразки впливали на його настрій.
ДЖОРДАН ЕЛВЕЙ ДОЧКА ДЖОНА
І ми підлаштовувалися під його настрій.
Це впливало на атмосферу вдома. Робило її гнітючою.
Він сидів на дивані, прокручуючи в думках матч…
ДЖЕССІКА ЕЛВЕЙ ДОЧКА ДЖОНА
…обдумуючи, що можна було зробити інакше.
Він звинувачував у всьому лише себе.
Рівень розчарування зростав.
Розчарування не лише в команді, мною, як гравцем,
а Колорадо в цілому.
У класі другому-третьому…
ДЖЕК ЕЛВЕЙ-МОЛОДШИЙ СИН ДЖОНА
…я почав розуміти, наскільки все серйозно.
Нам погрожували вбивством.
Були часи, коли поліція мусила патрулювати біля будинку
трохи частіше, ніж раніше.
ЗМІ Денвера намагаються пробратися в особисте життя Елвея.
Востаннє Джон був під такою пильною увагою ще в свій перший сезон.
У Денвері більше нічого не відбувалося.
Тож увага громадськості й ЗМІ були прикуті до Джона.
МЕНІ НЕ ДАЮТЬ ДИХНУТИ
Іноді хочеться усамітнення.
На той час у 1990-х ми мали четверо дітей.
Я хотів захистити сім'ю.
Хотів дати дітям нормальне життя.
-Гарний кидок! -Круто!
-Хто виграв? -Тату!
Так! А можна мені?
Ти і я!
Ми намагалися злитися з рештою й бути нормальними.
Хотілося, щоб ніхто не знав, хто ми й звідки.
Вибиратися кудись було дуже важко.
Довелося звикнутися з думкою, що цього не уникнути.
-Щасти вам! -Дякую!
Я завжди вважав,
що бути приємною людиною не важче, ніж бути поганцем.
Я вирішив бути люб'язним,
і, гадаю, іноді за це розплачувалися мої діти.
Я дуже довго був хорошим хлопцем.
Та іноді мені хотілося бути поганцем із вестерну.
Я хотів бути поганцем,
якого застрелюють в кінці фільму.
Мої стосунки з Деном були, м'яко кажучи, напружені.
Мене дратувала організація нашого нападу.
В якусь мить я не стримав свого роздратування.
«БРОНКОС»: ЗБІЙ В КОМУНІКАЦІЇ
Я бовкнув зайвого Діку Коннору.
Він довгий час був відомим колумністом у Денвері.
МИ МАЙЖЕ НЕ РОЗМОВЛЯЄМО.
Не думав, що це матиме такі наслідки.
Цей рік був сповнений падінь.
15 ЛИСТОПАДА 1990 року
Це, мабуть, найболючіше.
ТРЕБА ЗМІНИТИ ПІДХІД
Боляче читати таке, не підозрюючи, що в нас проблеми.
…МИ НЕ ВИКОРИСТОВУЄМО ПОТЕНЦІАЛ…
ЦЕЙ РІК — НАЙГІРШИЙ
Шкода, що Джон не поговорив зі мною.
Я не раз розмовляв із Деном в його кабінеті. Думав, ми домовилися,
та нічого не змінювалося.
Сподіваюся, в такий спосіб я привернув його увагу
й він дослухається.
Опорою Елвея цього сезону став Майк Шенаген.
Крім тата, Майк Шенаген — найкращий тренер у моєму житті.
І, думаю, Денові це не подобалося.
Я в тренажерному залі з Джоном, і мене викликають у кабінет Дена.
Заходжу — а він жбурляє в мене газету.
СЕРДИТИЙ ЕЛВЕЙ СКАРЖИТЬСЯ РІВЗУ
Він не тямився від люті. «Як це потрапило в газети?»
Я сказав: «Дене, я старався налагодити ваші відносини
минулі шість-сім років».
Сказав: «Я піду вниз. Покличу Джона».
Я зійшов і спитав:
«Скажеш Дену, чому він ти його недолюблюєш?»
«Дене, скажеш Джону, чому ти його недолюблюєш?»
Джон глянув на нього й сказав:
«Я вас страшенно ненавиджу.
З такої й такої причини».
Вони розмовляли 15 хвилин. Я подумав, що це чудово.
Зрештою Ден звільнив Майка.
І я почувався винним, бо Майк там був ні до чого.
Минуло тридцять років, та я й досі про це шкодую.
Їхні відносини стали настільки напруженими,
що «Денвер Бронкос» уклали угоду,
щоб перевести Джона Елвея у «Вашингтон Редскінс».
ЕЛВЕЯ МОЖУТЬ ПРОДАТИ «РЕДСКІНС»
І Пет Боулен поклав цьому край.
Коли почалися розмови про те, що мене можуть перевести,
я злякався, бо не хотів грати за іншу команду.
Для мене важливо було, дати дітям стабільне життя
в одному місці, в Денвері.
Це розплющило мені очі на те, як налаштований Джон.
Атмосфера розжарювалася.
Прокляття!
Бляха!
Він упав ось тут!
Тут, ось тут! Що за фігню ви мелете?
Я знав, що це лише питання часу.
Ден був чудовим тренером.
Я планую брати активнішу участь у житті команди.
І якщо подумати,
якби я погодився продовжити контракт Дена за рік…
«БРОНКОС» ЗВІЛЬНЯЮТЬ РІВЗА
…ми б обоє були нещасні й повбивали б одне одного.
-Елвей мав на це вплив? -Ні.
Джон — гравець. Він не тренер.
Гравці не вирішують, хто їх тренуватиме.
Я за вами стежу. Записую все на цю штуку.
ЕЛВЕЙ ЗАПЕРЕЧУЄ ПРИЧЕТНІСТЬ ДО ЗВІЛЬНЕННЯ
Що б не казали, між Джоном та Деном, Пет обрав Джона.
Пет Боулен зрештою обрав сторону Джона Елвея.
ПРОЩАЙТЕ — ПОДОРОСЛІШАЙ ДЖОН ЕЛВЕЙ НЕ ТЯМИТЬСЯ ВІД РАДОЩІВ
Я радий, що містер Боулен вирішив почати все спочатку.
Мені було цікаво, чи вдасться нам змінити курс
із новою системою й новим тренером.
Моїм першим кандидатом був Майк Шенаген.
Майк повернувся. То було найкраще, що сталося в моїй кар'єрі.
Джон нарешті відчув: «Мене чують,
і я маю тренера, якого хочу і з потрібними знаннями.
Ми будемо перемагати».
Коли Майк повернувся, у нас була дуже хороша команда.
Я сказав: «Я знайду гравців, які добре біжать.
Ти застарий. Ти не можеш приймати паси.
Ти так довго не протягнеш».
ШЕННОН ШАРП ТАЙТ-ЕНД «БРОНКОС»
Майк переконав Джона:
«Ти забагато на себе береш». І Джон зосередився на своїй ролі.
Але, що найважливіше, Майк любив агресивну гру.
Я був радий, що він за напад.
Я сказав: «Я згоден все».
Поява Террелла Дейвіса в моєму житті
значно полегшила мені роботу.
Це людина, на яку я міг перенести свій тягар.
Кращого ранінгбека світ іще не бачив.
Про це гуділи в усіх газетах.
ТЕРРЕЛЛ ДЕЙВІС
Я думав: «Джон Елвей не виграв у Супербоулі».
Як товариш по команді, я хотів допомогти йому здобути першу перемогу.
То була наша мета.
Бліц.
Він робить крок назад і робить пас.
-Серйозно? -Тачдаун!
Шеннон Шарп ловить м'яч!
Елвей ухиляється, підводиться
й кидає м'яч Шеннону Шарпу на лінії 4 ярдів.
Мене питають: «Який ваш улюблений ресівер?»
Я завжди кажу: «Відкритий».
А за мить додаю: «Шеннон Шарп».
Ура!
Піттсбург!
Шеннон завжди підіймав бойовий дух команди.
Як на мене, саме завдяки цьому наша команда була така дружня.
Давай, Ді. Покажи нам.
Давай! Ніколи не кажи «ніколи».
Він робив усе, що робили ми.
Ого!
Якщо ми кидали кості: «У що граєте?»
Він кидав їх із нами.
Ми грали в карти — він грав із нами.
Мабуть, тому хлопці були готові пройти з ним вогонь і воду.
Він був одним із нас.
Тато завжди казав мені:
«Усі в команді мають зі шкури пнутися заради перемоги».
Треба дбати про тих, хто дбає про тебе.
Я дзвоню президенту. Президенте, шліть Національну гвардію.
СТАРИЙ? ХА! ЕЛВЕЙ — У РОЗКВІТІ СИЛ
Бо ми рвемо команду патріотів на шмаття.
Усе, як за підручником.
-Але ми… -І що? Рахунок — 11:1.
11:1!
ПЛЕЙ-ОФ АФК «ДЖАГУАРС» ПРОТИ «БРОНКОС»
У 1996 рахунок був 13:3.
Ми мали перевагу: грали на своєму стадіоні.
Команда Джексонвілла була відносно нова.
То був мій 14-й рік.
Я не міг дочекатися повернення на Супербоул.
Той матч ми зіграли геть не так, як мали б.
Вони просто розгромили нас.
Ми програли з рахунком 30:27.
ФІНАЛ «ДЖЕГУАРС» 30 — «БРОНКОС» 27
Таким сердитим я не бачив Джона ніколи.
Петля затягувалася.
Без сліз не обійшлося.
Діти бачили, в якому стані я був. І, через очікування,
то, мабуть, була найжахливіша поразка, яку я пережив.
У 1997 році ми вирішили відігратися.
Так!
Ми хотіли показати, хто ми. Але не команді суперника.
-А самим собі. -Червоний 98, почали!
Джон знав, що це його останній, найкращий шанс.
Зараз або ніколи.
Передача, Дейвіс біжить праворуч. Дейвіс на п'ятий ярдах, тачдаун!
На поле виходить Террелл Дейвіс
після третього тачдауну «Бронкос» у першому таймі.
«БРОНКОС» 42 — «ДЖЕГУАРС» 17
Так, крихітко! Солодкий смак помсти!
ПЛЕЙ-ОФ АФК «БРОНКОС» ПРОТИ «ЧІФС»
Хадл! Ред-райт, фланкер — всередину.
-Поїхали! -Хенд-оф, Дейвіс, правий бік.
Террел тримає курс на залікову зону!
Тачдаун, Денвер!
Так!
ФІНАЛ «БРОНКОС» 14 — «ЧІФС» 10
Стадіон «Ерровхед» завмер від приголомшення.
ЧЕМПІОНАТ АФК «БРОНКОС» ПРОТИ «СТІЛЕРС»
Лишилося дві хвилини. Третя спроба Денвера на лінії 15 ярдів.
Вони лідирують — 24:21.
Натовп шаленіє.
Чудова подача. Атака на квотербека.
Джон кидає. М'яч спійманий!
Перша спроба, 30 ярдів. Шеннон Шарп!
Найвидовищніший перший плей року!
Елвей Шарпу на 18 ярдів!
Так!
Денвер їде на Супербоул!
Вони чемпіони АФК!
Я подзвонив мамі з літака.
«Ти віриш, що ми їдемо на Супербоул?»
І у відповідь — тиша.
Зрештою вона сказала: «А це справді обов'язково?»
СУПЕРБОУЛ ХХХІІ
Мене аж трусило від страху.
ЗМІ казали, що «Бронкос» не мають шансів проти «Пекерс».
І я хвилювалася за тата:
«Він теж це все чує?
Він розуміє, що, скоріше за все, не виграє?»
Грін-Бей — 24, Денвер — 17.
-Грін-Бей. -Грін-Бей.
-Грін-Бей переможе.
Грін-Бей переможе.
Вітаю, я Джо Монтана.
Не знаю, з яким рахунком, але я ставлю на Грін-Бей.
Вам 37. Ви не думали:
«Можливо, це мій останній шанс у Супербоулі»?
Чи важко вам буде долучитися до Зали слави, якщо ви не переможете?
Як ви почуваєтеся, коли чуєте слова:
«Він не виграє»?
Ви це чуєте вже 14 років.
Мій вогонь не згас. Він не дає мені здатися.
СУПЕРБОУЛ ХХХІІ «ПЕКЕРС» ПРОТИ «БРОНКОС»
Ми розуміли, що було на кону. Ґрін-Бей перемогли за рік до того.
Вони знову в грі. У них — найпопулярніший гравець.
Бретт Февр, найкращий гравець ліги три роки поспіль,
чого ніколи не траплялося раніше, проти улюбленця публіки — Елвея,
який хоче відігратися за три минулі поразки.
Ми знали, що це чудова футбольна команда.
Їхній захист був найкращим за майже всіма пунктами.
Щоб перемогти, ми мусили контролювати м'яч.
І він це знав.
Він сказав: «Зробімо все можливе».
Номер сім. Квотербек зі Стенфорду —
Джон Елвей.
Синій 58!
Синій 58, почали!
Бретт — до залікової зони.
М'яч ловить Антоніо Фріман.
Тачдаун, «Пекерс»!
Феноменальний кидок Бретта Фавра.
Террелл пречудово грав.
Лінія сутички була під повним контролем нападу.
Елвей, передача, Дейвіс — в ендзону, тачдаун!
1-ША ЧВЕРТЬ «ПЕКЕРС» 7 — «БРОНКОС» 7
Мене копнули.
Здається, Дейвіс щось пошкодив.
Террелл Дейвіс стоїть на колінах.
Раптом мені потемніло в очах.
І я думаю: «Ні, зараз почнеться мігрень».
Коли Террелл упав, я занепокоївся.
У нього запаморочення.
У нього бували напади мігрені.
Та протягом матчу — ніколи.
-Це… -Погано.
…дорого коштуватиме «Бронкос».
Йому не можна напружуватися.
Вони не зможуть грати на повну. Дейвіса знімуть.
-Я нічого не бачу. -Гаразд, зроби так.
Не хвилюйся. Ми вдамо пробіжку — і зробимо пас.
Без тебе вони не повірять, що ми побіжимо з м'ячем.
Ми не збиралися здаватися.
Террелл Дейвіс — унікальна людина.
Він підійшов. Я сказав: «Іди. Я підлаштуюся під тебе».
Ред-лефт, форвард — усередину, 19, Боб Кінг. Поїхали.
Почали!
Обманний маневр, Дейвіс. Елвей повертає праворуч.
Давай, Джоне!
Він може добігти.
Старий добрий Джон Елвей у 37 років, ще й зі своїми ногами, таки зробив це.
2-ГА ЧВЕРТЬ «ПЕКЕРС» 7 — «БРОНКОС» 14
Перерва була довга.
Коли ми повернулися на поле, я знову бачив.
Ми витискали із себе все.
Ми збиралися порвати всіх.
Супербоул XXXII. Нічия з рахунком 17:17.
Це третя чверть, і залишається три хвилини.
Третя спроба, ми на лінії 12 ярдів.
Граємо проти одного з найкращих захистів у лізі.
Я знав, що Джон здуріє, коли це почує.
Та інакше було ніяк.
Поінт-слайс.
-На захід, праворуч. Поінт-слайс. -Так.
Ту стратегію ми підібрали
спеціально проти того захисту.
До моїх улюблених вона не належала.
Джон її ненавидів. Просто ненавидів.
Ми відпрацьовували її на тренуваннях.
І я щоразу ловив м'яч.
Я спитав: «Що як захист не зможе нас прикрити?»
І він відповів: «Так не буває».
Вгадайте, що сталося.
Одинадцятий плей драйву, що почався на 8 ярдах на боці «Бронкос».
Третя спроба, шість ярдів. Елвей — шотґан.
Ми обрали стратегію. Вони не прикривалися.
Джон робив, що міг.
Щойно ми вийшли й побачили, як вони стоять, я зрозумів,
що це не той захист, якого ми хотіли.
Щойно я підняв руки, щоб показати, що я вільний,
Джон вибіг із «кишені».
Він біжить, а я думаю:
«Біжи, щоб узяти м'яч, якщо щось».
Та я цього не робив.
Я стояв і дивився.
Давай, Джоне.
Десять ярдів.
Він перетнув лінію п'яти ярдів!
Він заробив перший плей.
Ми не тямилися від радощів.
Елвей виривається, дивиться, біжить,
перетинає лінію п'яти ярдів і заробляє перший плей.
Йому лише 37? Наскільки важливий цей матч?
«ПЕКЕРС» 17 — «БРОНКОС» 17 3-ТЯ ЧВЕРТЬ — 1:33
Наскільки сильно Елвей прагне перемоги?
Квотербеки — не вічні. Та про Елвея так не скажеш.
Коли він це зробив, я подумав: «Чорт, ми можемо його підвести».
-Лінія воріт! -Лінія воріт!
Та команда хотіла здобути для нього ту перемогу.
Усі вони знали, яке значення вона має для Джона.
Елвей, Дейвіс.
Девіс — у залікову зону. Тачдаун, Денвер!
Драйв на 93 ярди.
3-ТЯ ЧВЕРТЬ «ПЕКЕРС» 17 — «БРОНКОС» 24
Тридцять вісім років без титулу чемпіона можуть закінчитися зараз.
Четверта спроба.
-Лишилося 32 секунди. -Давайте!
Поїхали.
Давайте!
Від титулу їх відділяє один плей.
Поїхали. Вдих — і вперед. Синій 58, почали!
Бліц. Фавр кидає!
І його пас
невдалий! Денвер перемагають!
Матінко, вони перемогли!
Серйозно?
«Бронкос» змогли!
Вони шокували всіх перемогою в Супербоулі XXXII!
ГРІН-БЕЙ 24 — ДЕНВЕР 31
Я дав волю всім емоціям, які стримував усередині все життя…
Випустити їх…
Я так раділа! Я не могла в це повірити.
Діти теж там були. То…
Було дивовижно. Так.
Наче величезна гора впала з пліч.
Відчули сильне полегшення.
Як на мене, це відчуття — ще приємніше, ніж щастя.
Це заслуга Джона!
Він ще ніколи не був таким щасливим.
І це…
Тягни свій зад сюди!
Рука тремтить. Я тобою пишаюся.
Страшенно пишаюся.
А коли я побачив тата…
Чорт забирай!
Нарешті!
…він радів… не менш, ніж я.
Тепер він зірка. Доведеться платити.
Так, сер!
Це розворушило чудові спогади.
Фанати «Бронко» сяють від гордощів.
Понад півмільйона шанувальників привітали чемпіонів
парадом у центрі Денвера.
«Бронкос» розгромили Грін-Бей із рахунком 31:24 —
і Елвей став найстаршим квотербеком, який вигравав у Супербоулі.
Можна безліч разів
спотикатися й падати.
Та цього разу каменем спотикання стали ми.
Не знаю, чи на щось у житті можна заслужити,
але кажу вам: 53 членів і тренерів цієї команди
заслужили на це так само, як і всі ви. Дякую.
Він каже, що подумує про пенсію,
та спершу планує хоч якийсь час насолодитися миттю.
Каже, що вирішить після розмови з рідними та товаришами.
Ще рік!
Мені здається, ви хочете пограти ще хоча б один рік.
Хіба вам не кортить відчути,
як воно — вийти на поле як чемпіон Супербоулу?
-Кортить же ж. -Я вже це зробив.
Так?
Єдине, що тато дозволив мені кинути, — це реслінг.
Ми з ним довго розмовляли.
Він подивився на мене й сказав: «Фізичних ресурсів тобі ще не бракує».
Усі вітають мене з поверненням. А я нікуди не йшов.
Це було б неправильно. Серце підказало мені, що ще не час.
Словом, я повертаюся, щоб ми перемогли.
Він готувався до матчу. Він грав.
Але його мучив біль.
На нього падали частіше, ніж на Маріно й Монтану разом узятих.
Це коліно я травмував іще в школі.
У старших класах.
Але нічого не змінилося.
Треба стиснути зуби — і йти вперед.
Так формується характер. Так людина самостверджується.
Здається, Джон Елвей пошкодив сухожилля.
Ти сильний. Це лише біль.
Елвея мучив сильний біль.
Спина — це дуже серйозно.
Треба йти далі.
ЧЕМПІОНАТ АФК «ДЖЕТС» ПРОТИ «БРОНКОС»
Дейвіс, перший плей.
П'ятнадцять, десять, тачдаун!
Кінець гри.
«Бронкос» знову стають чемпіонами АФК.
Вони повертаються у Супербоул.
Усі вітають Джона Елвея.
Шістнадцять років.
Щоб бути видатним гравцем, мало добре грати.
ДЯКУЄМО, ДЖОНЕ
Цей чоловік став невід'ємна частиною спільноти Денвера
й довго нею лишатиметься.
Футбол був на першому місці.
Він знав, що про сім'ю подбаю я.
Мені здавалося, що…
моя роль — полегшити йому життя.
Я пронесла це через наш шлюб.
На той час ми дуже віддалилися.
Наші стосунки почали сходити нанівець.
Зусилля моєї мами — недооцінені,
бо поки тато працював, саме вона
дбала про нас, дітей. Бо…
Він чудова людина, але він засиджувався з тренерами,
мав вільний час, що в цій професії — необхідність.
Вона — особлива жінка.
Я люблю жартувати… Ми одружені 40 років.
Я кажу: «Я був добрий до Джен. Не приходив додому».
-Я пізно приходив. -Тому ми й досі одружені.
Гадаю, до шлюбу
вона не розуміла, як воно — бути дружиною тренера.
Але вона була чудовою дружиною, матір'ю,
дружиною тренера не лише тому, що зрозуміла, чого це вимагає.
Він сказав: «Джоне, послухай.
Робота для мене — на першому місці. Сім'я — на другому.
Усі казатимуть, що це не так.
Але знаєш що? Моєю роботою було дбати про сім'ю.
Без роботи я не міг би забезпечувати сім'ю».
Я боявся. В дитинстві я нечасто йому відкривався.
І його постійно не було вдома.
Я старався бути стоїком. Він дуже стоїчна людина.
Моя мета у футболі —
зосередженість на ній і завзяття позначилися на моїй сім'ї.
Я старався проводити з ними якнайбільше часу.
Та коли я був удома, думками я не завжди був із ними.
Я думав про своє футбольне життя.
Його діти більше не діти.
Вони виросли. І він багато чого пропустив.
Це жертва, на яку йдуть спортсмени.
Це ціна величі,
бо спорт вимагає віддавати себе повністю.
СУПЕРБОУЛ ХХХІІІ
«БРОНКОС» ПРОТИ «ФЕЛКОНС»
ПРИБУТТЯ «ФЕЛКОНС» СТАДІОН «ПРО-ПЛЕЄР»
Коли ми дізналися, що гратимемо проти Дена Рівза,
ми з Майком перезирнулися й сказали: «Як таке може бути?»
Рівз і Шенаген.
У них, так би мовити, цікаве минуле.
ЗНОВУ ЗА СВОЄ!
Біль від того, що довелося пережити моїй сім'ї, не вщухне.
Слухай.
Хто б чотири роки тому подумав, що ми гратимемо проти Дена?
І не кажи.
Два рази поспіль.
-Треба надерти йому зад. -Знаю.
НАЙСТАРІШИЙ ГРАВЕЦЬ СУПЕРБОУЛУ
45-річний запасний квотербек «Фелконс»,
фіксує на камеру кульмінацію своєї 18-річної кар'єри.
Це те, заради чого ми так важко працювали.
Однією чвертю перемогу не здобудеш.
Треба викладатися всі 60 хвилин.
Ми станемо чемпіонами світу.
Насолоджуймося цим 60 хвилинами й перемагаємо на «три».
-Один, два, три! -Перемога!
Це Супербоул XXXIII.
Гравці вишиковуються вертикально. Перша спроба Денвера.
Передача Говарду Гріффіту через лівого гарда.
Гріффіт от-от виконає тачдаун.
Робінсона, який мав відвернути увагу нападу, обігнали.
Неможливо описати, що відчуваєш у такі миті.
Я бачив людину, легенду —
в усій своїй сутності на вершині своєї кар'єри.
Давайте. Розгроміть їх.
Покажіть, на що здатен захист.
-Як у плей-офі. -Так!
-Не дайте їм зробити тачдаун! -Розумієш?
Не дайте зробити тачдаун. Змогли раніше — і тепер зможете!
-Вони чимось нагадують курчат. -Ти знову за своє!
Не знаю, так кажуть.
Гріффіт рухається ліворуч.
Поле — порожнє, тож Елвей біжить сам —
і стрибає до залікової лінії.
-І встигає. -Так!
Тачдаун, Джон Елвей і Денвер.
Він підводиться із широкою усмішкою. А як інакше?
Його клуб лідирує — 30:6.
Джон Елвей може здобути титул Найціннішого гравця.
Знаєте що?
Це наштовхує на думку, що, можливо, це його остання гра.
ФІНАЛ «БРОНКОС» 34 — «ФЕЛКОНС» 19
Я розвертаюся — й нас оголошують переможцями, вручають трофей.
Я беру його в Террі Бредшоу.
Що посієш, те й пожнеш.
Кращої людини для вручення трофею за мій останній матч годі й шукати.
Без образ.
Як скажеш.
2 ТРАВНЯ 1999 РОКУ
Дякую.
Це важко.
Мої товариші по команді побилися об заклад
скільки разів я заплачу.
Тож я… Стараюся заплакати менше,
однак я вже не можу стримуватися.
Це дуже важко.
Причина також у сім'ї.
Вони підтримували мене 16 років,
від народження дітей.
Центром сімейного життя були я та футбол.
І настав час…
щоб на перший план вийшли вони.
Я не переймався через майбутнє.
Я думав:
«Відпочину кілька років, втечу від галасу,
займатимуся дітьми».
На хвилі екстазу від двох перемог у Супербоулі
я роздумував над заслуженим відпочинком.
Життя — чудове. Усе ідеально.
Я досяг усього, чого прагнув в НФЛ.
Життя зробило несподіваний поворот
й наступні три-чотири роки було важким, як ніколи.
ДЖЕНА ЕЛВЕЙ СЕСТРА-БЛИЗНЮЧКА ДЖОНА
Джені діагностували рак легень IV стадії,
а вона не палила.
То було дивно… Їй судомило ногу.
Ми робили все можливе, щоб знайти якийсь вихід.
Тато був дуже засмучений. Усе було не так.
Я почав помічати, що він якось кумедно поводиться.
Вранці на Великдень подзвонила мама.
Ми ще лежали, трубку взяла Дженет.
Вона подивилася на мене й сказала: «Уноч помер твій тато».
Він помер тієї ночі.
Через серцевий напад.
Я встав, не знаючи, що робити.
Я вдягнув шорти — й побіг. Просто бігав.
Пробіг із десять, 12, 13 кілометрів.
А десь за півтора року мені подзвонила старша сестра.
Каже: «Негайно їд сюди».
Джена була в лікарні. Їй було важко дихати.
Тож я виїхав того ж дня.
Їй мали зробити МРТ,
щоб подивитися, що відбувається.
І вона померла
під час томографії.
Тож…
то був черговий великий удар.
Я завжди кажу,
що я був першим і останнім, хто її бачив.
Ми були двійнятами.
Не думав, що буде так важко.
Гаразд.
Гадаю,
для спортсмена, і можна лише уявити, як воно для спортсмена його рівня, —
це частина тебе.
Тож це дуже велика втрата.
А тоді втратити другу свою частину — Джену,
й найкращого друга — дідуся…
Цей біль не осягнути розумом.
Я… Я співчувала татові,
але, як дитина, я й сама намагалася в усьому розібратися.
Мені було важко зрозуміти, що відбувалося
і що ми відчували.
Шлюб батьків тріщав по швах,
і для всіх удома це було дуже помітно.
Річ, через яку мені трохи боляче за маму, —
вона була блискучою спортсменкою.
І, думаю, вона розчинилася в ньому,
щоб підтримати його.
Я думав, що мій шлюб буде на все життя.
Та, на жаль, дійшло до точки,
де навіть для дітей було краще,
щоб ми… не були разом.
Уперше в житті, у моєму — точно,
гравець, який став настільки важливим для нас,
настільки героїчною постаттю,
що його ім'я та номер стали синонімами.
ЦІННИЙ
У «Денвер Бронкос»
ЛЮДИНА РОКУ НФЛ
більше не буде «сімки».
Елвей!
То, мабуть, був найскладніший період у моєму житті.
Я дуже за нього хвилювався.
Він був сам не свій.
Я звик, що мене оточує багато людей.
Аж раптом це коло дуже звузилося.
Стало самотньо.
Я думав: «Як мені це пережити?»
Я хотів довести,
що вмію більше, ніж бути квотербеком.
Мені пощастило, що футбол повернувся в моє життя.
Містер Боулен дав мені можливість повернутися в «Бронкос» як менеджер.
Мені вдалося повернутися в колію
й знову насолоджуватися життям.
Ставши менеджером,
я думав про те, як мною пишався б тато.
Він одразу помічав талант. Тому я думав:
«Чи зможу і я розпізнавати талановитих гравців?»
На цьому слові
представляю наступного квотербека «Бронкос» —
Пейтона Меннінґа.
СУПЕРБОУЛ 50 «ПЕНТЕРС» ПРОТИ «БРОНКОС».
М'яч у нападу, лівий гард — Кіклі.
Друга спроба забити гол. Тачдаун — Денвер!
«Денвер Бронкос» — Чемпіони світу!
Вони переможці Супербоулу 50!
Перемога в чемпіонаті як менеджер відчувається інакше,
та не менш приємно, ніж коли ти гравець.
Це завдяки Пету!
Коли я сказав: «Це завдяки Пету», —
то думав: «І завдяки тату».
Він зробив те, чого не робив ніхто.
Серед тисяч гравців в історії НФЛ
він єдиний, хто виграв Супербоул
як гравець і як менеджер.
У Колорадо Джон — більше, ніж зірка спорту.
До його появи тут ніхто й не чув про Денвер.
СУПЕРБОУЛ 50 ЧЕМПІОНИ
Він допоміг нашому місту переродитися.
Джон Елвей — один з найкращих спортсменів
в історії людства.
КОР-Д'АЛЕЙН, АЙДАХО
Я покинув посаду менеджера «Бронкос»
саме вчасно.
Поволі зникнути —
ідеальний спосіб піти з футболу
на заслужений відпочинок.
Настав час розслабитися.
У 65 років я нарешті можу радіти дрібницям.
У нас багато енергії
У нас багато-багато енергії
Вони вміють веселитися.
Тут тхне мертвою рибою.
Так, але мені подобається!
ПЛЯЖ ДІДУСЯ
Приготуємо щось?
Ці, так?
Він любить приїжджати в Кор-д'Алейн, бо це його схованка…
ДЖУЛІАНА ЕЛВЕЙ ДОЧКА ДЖОНА
…місце, де він нарешті може відпочити від галасу.
-Скільки тобі років? -Одну!
Палмере, скільки тобі років?
-Скажи: «Один». -Один.
-«Один». -Він сказав: «Один»?
Так, сказав.
Дідусю, ми тебе перемогли.
-Га? -Ми перемогли тебе.
-У човні? -Так.
Ага. Любиш перемагати?
Я люблю перемагати тебе?
Любиш перемагати мене?
Якщо говорити про стрес, вміння бути тут і зараз
усе змінило.
Бо раніше,
хоч ти й приїжджав і був із нами, думками ти був деінде.
Думав про те, що тебе чекає.
Але тепер ти по-справжньому тут і зараз зі своїми внуками.
Я знала, що ти будеш спокійніший
і щасливіший, коли нарешті вийдеш на «пенсію»
й робитимеш, що хочеш.
-Гадаю, ти ще звикаєш до цього. -Так.
Тепер я хочу говорити з ним про все.
Раніше так не було.
Дружити з татом — весело.
У третьому класі, після твоєї першої перемоги,
увесь клас…
-Ні! -Серйозно? Мені було б соромно.
І мені було.
Я такий: «Дякую».
Як тобі нова рукавичка?
Джон, безсумнівно…
Видатна постать.
Як тобі? Добре?
Тож спостерігаючи, як він спілкується з дітьми й обожнює внуків,
мені дуже приємно бачити,
що, хай там що, він просто дідусь.
Двадцять!
Я дуже радий, що
тепер я не мушу виправдовувати нічиїх очікувань,
окрім як бути чудовим батьком і дідусем.
Я можу насолоджуватися життям без туги за футболом.
Моя важка праця була недаремною, і я насолоджуватимуся її плодами.
Сподобалося яблучко?
Смачне?
Гратимеш у футбол?
ПРИСВЯЧУЄТЬСЯ ПАМ'ЯТІ ДЖЕФФА СПЕРБЕКА
Переклад субтитрів: Анастасія Хома