Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
N-am luat flori.
Nici ei nu ţi-au luat ţie flori.
Asta nu-i o scuză.
Dar cine se scuză?
Ca să te scuzi, trebuie să te simţi vinovat şi eu nu mă simt.
- Tu? Te roade ceva? - Termină!
Ce să termin?
Te întreb dacă te simţi vinovată.
Iar începi?
Dar nu încep nimic! Te-am întrebat: te simţi vinovată?
Nu! Eşti mulţumit?
Ei, bravo. Ai văzut ce simplu a fost?
Am luat ce iau şi ei de obicei, când vin la noi. Am luat vin, am luat pateuri.
Şi, oricum, vinul ăsta nu se compară cu poşirca pe care ne-o servesc ei.
- Ce, n-am dreptate? - Nu mă pricep la vinuri.
Şi oricum, mi se par meschine toate calculele astea ale tale.
Eu nu înţeleg de ce ţii cu ei şi nu cu mine.
Mă doare şi mă pune pe gânduri chestia asta. Ai cumva un motiv special?
Da, cred că prietenia înseamnă cu totul altceva.
Adică?
Adică, prietenia nu ţine de calcule şi condiţionări.
A, prietenia e... presupune respect, înţelegere şi afecţiune.
Poate prea multă afecţiune.
Tu chiar ai de gând să strici seara asta.
Eu?
Dar ce, nu putem să avem şi noi, aşa, o discuţie, sau cum?
Nu mai fă pe victima, că nu ţine.
Eu cred că faci o confuzie, să ştii.
Ca să fii victima cuiva, te pui de la început într-o poziţie de inferioritate.
Aşa mă vezi tu pe mine? Inferior?
Doamne, aşa m-am săturat de toate tâmpeniile astea ale tale,
de toate ifosele tale semantice şi aerele tale academice!
Nu ştiu cu ce-am greşit în viaţa asta.
Mizerabilă lume!
Da, aşa este. Tu trăieşti într-o realitate plină de nenorociţi care nu te înţeleg.
E crucea ta, calvarul tău, viaţa ta.
Ce plăcut e afară! Poate stăm pe terasă.
Vedem.
- Hei! - Bună seara!
Salut, salut. Haideţi.
- Bună! - Poftiţi!
- Ceva pentru cea mică... - O, mulţumim!
- Şi celebrele saleuri. - Mulţumim.
Sărut mâna! Ce faceţi?
Excelent, vă aşteptam.
Ce frumos e la voi!
- Dă-mi voie să te ajut cu asta. - Sigur.
Aşa...
Cuierul aici...
Franţuzesc.
Mironescu mi l-a recomandat şi ştii că el nu bea orice.
Da, da, mulţumesc frumos. Ia să vedem, ce-i aici?
Da, îl ştiu, pe-ăsta, e OK. E chiar OK.
Are un nas de fructe proaspete şi ceva vanilie, mi se pare, nu?
Nu ştiu.
Foarte bun!
Mironescu... dar ăsta nu s-a pensionat? Parcă ziceai c-a făcut vârsta.
Da, dar nu s-a pensionat. A primit aviz pentru încă un an.
Şi tu, marele singuratic,
eşti şef, fără să fii. Fără obligaţii...
Eu n-am nicio problemă. Mă înţeleg foarte bine cu el.
Bravo, bravo.
Eu n-aş fi rezistat, sincer, atâţia ani.
Adică, dimineaţa, seara...
Numai în weekend pe-acasă... nu ştiu.
Radu, să ştii că m-am obişnuit.
Chiar îmi place.
Nu, nu, nu râde! Serios.
Să ştii că la o clinică e mult mai puţină bătaie de cap, intrigi,
decât la un spital mare.
Da, da, da.
Şi tu, Irina?
- Ce? - Îl laşi aşa?
Ce, am de ales?
Haideţi, serviţi...
Mă bucur foarte mult c-aţi venit...
Şi noi.
Chiar mi-era dor.
- Dar chiar, Irina, cum eşti? - Cum să fiu? Bine.
Clinică, familie, alergătură, treburi... din astea.
- Sună bine. - Da.
Am uitat să iau ceva.
Poate-mi ghiceşti mai târziu în cafea.
Mi-ar plăcea.
A, nu...
Nu sunt chiar în apele mele. Adică...
Am avut nişte zile mai nasoale şi...
Dar ce-i cu tine? Tu eşti tot timpul optimistă, ce s-a întâmplat?
A, nu e asta, nu!
Sunt stresată, am avut multe proiecte la serviciu, alergătură...
Na, bani care azi sunt, mâine nu... Primărie, ce să mai!
Aoleu!
Îmi dau lacrimile.
Hai să bem în cinstea acestui moment emoţionant.
Mihai, ce vrei să bei?
Am pălincă, am grapă, am whisky...
Pălincă de pere ai?
Am o pălincă de pere mentolată, foarte bună,
am o sursă la Maramureş.
Irina, tu?
- Tot pe abstinenţă, sau...? - Mă ştii pe mine că beau?
Ştiu că nu bei, dar mă gândeam
că poate vrei să ciocneşti cu noi, nu ştiu, o vişinată, ceva.
- Hai că beau şi eu o vişinată! - I-auzi!
- O vişinată. - Bun, o vişinată.
Păi, în cazul ăsta, o să-mi pun şi eu nişte pălincă, ca să echilibrăm balanţa.
Mircea? Cum e?
E la bunici?
Nu, a venit soră-mea de la Telega,
să cumpere nişte aşternuturi pentru pensiunea ei şi l-a luat cu ea.
N-are şcoală?
A avut spectacol. Mai nou, face teatru.
Hopa!
Şi a avut un spectacol,
o adaptare modernă, spun ei, după Scufiţa Roşie.
- I-auzi! - Da.
A fost vânătorul. Avea nişte emoţii groaznice.
Dar s-a descurcat bine.
Doamne, ce emoţii aveam şi eu, la toate serbările!
Da? Mie-mi plăcea.
Îmi plăceau, oricum, a fost cea mai frumoasă perioadă.
Şi când mă gândesc că abia aşteptam să cresc...
Acum, aş da orice să fiu iarăşi copil!
Eu, printr-a doua, când mi-am dat seama că mai am încă zece ani de şcoală,
fără facultate,
m-a luat tremuriciul!
Păi, zece ani? Zece ani sunt cât o condamnare pentru crimă.
Ei, pe tine te şi bătea maică-ta, dacă nu luai note mari!
Hopa!
O ştiţi pe-aia cu statul în genunchi pe coji de nucă?
Da, da, da!
Domnul doctor a experimentat-o. Maică-sa era sadică.
Ia uite c-a venit şi mămica la petrecerea asta!
Ai invitat-o cumva şi pe ea?
- Eu, nu. - Ce vrei, e persoana mea preferată.
Nu puteam să n-o amintesc.
Hai să ciocnim, zic.
Pentru?
- Pentru prietenie! - Pentru prietenie.
Tu ai fost şefă de promoţie la Medicină, nu?
Nu chiar. Am terminat printre primii cinci.
Adică, a cincea.
Că dacă terminai printre primii trei, erai a treia.
Bine că ne-ai lămurit şi cu asta.
Mi-e super poftă de Turcia, anul ăsta. Ce ziceţi?
Turcia?
- Păi, n-am mai fost în Turcia? - Stai să vezi.
Acum trei ani...
Am fost în Antalya, cu avionul, la plajă...
Plictisitor.
Acum am putea să facem un road trip, să mergem cu maşinile până în Capadochia.
Fii atentă aici.
- Capadocia! - Cappadocia!
- Capadochia! - Capadochia!
- În română e "Capadoccia". - Ei, Baba Dochia!
Hai să lăsăm asta. Dar e departe! Cu maşina?
- Da! - Păi, sunt autostrăzi!
- Putem să conducem toţi. - Putem să conducem cu rândul.
- Exact! - Ce idee bună!
Bine, ce vezi tu aici e nimic.
Sunt nişte peisaje fabuloase pe-acolo.
De-aici s-au inspirat ăia cu Stăpânul Inelelor, dacă ştii.
Ce frumos, da.
Bine, cea mai tare, tare chestie e Oraşul Subteran.
Opt nivele, peste 20.000 de oameni
şi au inclusiv un sistem de ventilaţie.
Deci, ăştia stăteau acolo, pur şi simplu
şi ieşeau după nu ştiu câte luni la suprafaţă.
Da, pentru tine, ca arhitect, asta e chiar o comoară.
În adâncuri scufundată.
Şi aici poţi să te plimbi cu baloanele astea cu aer cald, nu?
Da, exact, ăsta-i locul!
- Îţi dai seama, voiaj la răsărit frumos! - Mamă, superb!
- Hai, că merită. - Da.
Ia dă-mi şi mie, să văd şi eu!
Da, curiozităţile sunt mari.
Subteranele întotdeauna atrag. Ţine de inconştient.
Fă-mi şi mie un masaj.
Da! Păi nu-ţi fac eu un masaj?
- Păi? - Sunt specialist.
Mami, mami, mi-e foame!
- I-auzi! - Da, iubita!
Bună!
Uite ce-ai primit.
Uau!
- Ce drăguţ e! - Un ursulache!
- De la Irina, uite. - Mulţumesc.
Să creşti mare!
Hai, du-l sus şi încalţă-te, da?
Bine!
Hai la masă!
Ce dulce e!
Hai.
- Mihai, îţi mai pun... - Da.
...nişte pălincuţă, ceva?
Avem creveţi în sos de vin alb
şi vită la cuptor pe pat de rucola, cu parmezan.
Sună bine.
Creveţii i-am făcut eu, să ştiţi.
De-asta mi-era frică.
Numai delicateţuri.
Nu-ţi face griji, Mihai. E în regulă.
Ce stil are şi Radu ăsta!
Are umor, are vitalitate, nu se plânge niciodată...
E ca pisica. Cade tot timpul în picioare.
Norocoasă Camelia.
Habar n-are ce şansă a avut că l-a întâlnit.
Da, de-aia tace.
- Îl lasă să facă ce vrea. - Păi da, e femeia ideală.
Să-l înscrii pe Mircea mâine la engleză, e ultima zi.
Da, mă, o fac şi pe-asta.
Tu nici măcar nu mi-ai adus flori când l-am născut.
Ai vrut să-mi spui "noapte bună" şi ţi-a ieşit mizeria asta?
Noapte bună.
Mâine mă scol la cinci.
Aşa e.
Niciodată nu ştii ce-ai avut şi ce-ai pierdut.
Carol!
Ce faci? Nu cred!
Sărut-mâna.
Uite, voiam să-ţi fac o fotografie.
- Arăţi absolut minunat! - Mersi.
Erai aşa o mămică fericită cu un bebe.
- Da... - El e "bebe"?
El e bebe, da. Mircea.
- E foarte drăguţ. - Da, e.
Pot?
Sigur, da.
Să mi le trimiţi şi mie, după. Să le am amintire.
Da, normal. Nici nu se pune problema.
Şi-acum, tu.
Zâmbeşte!
- Gata! - N-a durut.
De când nu ne-am mai văzut! Cred că de când am terminat liceul, nu?
Da.
Ce-ai mai făcut?
- Tot cu...? - Da, tot cu...
Am dat la "imagine de film", am picat...
OK...
Şi-acum lucrez pe cont propriu.
- Dar merge destul de bine. Îmi place. - Mă bucur.
Sper că m-ai iertat.
Pentru ce?
Pentru faza cu scrisoarea, că le-am citit-o fetelor...
şi pe urmă a făcut tot liceul mişto de tine.
Îmi pare rău. Mereu am vrut să-ţi spun că-mi pare rău.
E OK. Eu chiar am trecut peste, să ştii.
Serios vorbesc. Am trecut peste. Au fost nişte puştisme, na!
- Nişte naivităţi. - Puştisme care dor.
Atunci. Acum, nu.
Măi, tu chiar m-ai iubit!
Dar de ce vorbeşti la trecut?
Şi când a intrat hipopotamul în sala de bal, s-a făcut linişte.
Dar nu s-a făcut linişte pentru că era un hipopotam în sala de bal.
S-a făcut linişte pentru că, pe umărul drept al hipopotamului era un pescăruş.
Şi pescăruşul avea la gât un colier de perle.
Auzise că e petrecere...
- Gata, a adormit. - Da?
Acum putem să stăm noi doi.
Mâine o duci tu?
Mâine nu merge la pian.
Păi?
I-am făcut programare la clinică, să facem un RMN, un test Doppler...
Vrei să merg cu voi?
Nu. Te sun eu când terminăm.
Bine.
Dar cum se mai simte?
Mai are dureri?
În ultima vreme nu s-a mai plâns.
Of, Doamne!
Sper să funcţioneze tratamentul ăsta nou.
Eu m-am hotărât.
Mă duc şi-mi fac un test genetic şi...
Trebuie să-ţi faci şi tu.
Pusi, eu n-am nimic împotrivă,
dar acum, să presupunem că, prin absurd, ar avea o predispoziţie genetică,
în ce fel ar schimba asta situaţia, pe bune!
Nu ştiu!
Păi...
Vezi? Aia zic!
Dar mereu apar tratamente...
ai văzut şi tu, descoperă proceduri...
Cu ce te deranjează?
Nu mă deranjează cu nimic.
Vreau un masaj.
Hai.
Cu ulei, presupun.
Cu degetele tale magice.
Da...
Ţi-ai făcut unghiile?
Pentru cine?
"Pentru cine"!
Pentru tine.
Pentru creţul meu.
Super!
Mergem la vară la mare...
Aşa...
Şi pe tine te lăsăm pe plajă să scoţi banii de cină.
I-auzi!
Ţi-ai găsit!
- Bravo, mă! - S-a hotărât.
Noi putem să-i scoatem chiar şi-aici, dacă vrei.
Am văzut.
Ce-ai văzut?
Tu chiar nu poţi să te abţii?
Ce-ţi veni, mă?
Păi dacă şi cu mine de faţă o iei de gât şi putoarea se gudură!
La mine-n casă!
Te-ai plictisit? Spune, dacă te-ai plictisit.
Vrei să terminăm?
Nu vreau să terminăm.
Şi n-am nimic cu ea, ţi-am zis.
Ne ştim de atâta vreme, suntem prieteni...
Şi el şi ea-s OK...
Pe bune, termină cu geloziile astea infantile sau prosteşti!
Ce ai?
- Ce am, eu? - Da!
N-o las să spargă casa.
Bine...
Eu am fost o doamnă, am înţeles-o când a avut probleme...
Dar n-o să mă luaţi de fraieră.
Femeile miros unele lucruri, să ştii.
Nu scapi tu aşa uşor.
Dar nici nu vreau.
Haide...
Da!
- Bună ziua! - Bună!
Uite cine-a venit azi la noi!
Am venit şi l-am adus şi pe Păcălici.
Bună, Păcălici!
Ce drăguţ e Păcălici!
Ia să vedem, am ceva pentru tine şi Păcălici pe-aici, ceva bun?
Dacă tot aţi venit voi în vizită...
- Sau ne ajută Mariana cu ceva? - Rezolvăm, rezolvăm.
- Mergem să luăm ceva bun? - Mergi cu dna asistentă?
Du-te.
- Ne vedem mai târziu, da? - Da.
Ia zi, domnule. Ce scutire ai nevoie?
Doamna doctor...
Recomandare pentru mişcare.
Expresă.
Ai nevoie de o adeverinţă, da?
Că e aptă pentru mişcare.
Primeşti reducere, sau...?
Da, 30% decontează Primăria.
I-auzi!
Adeverinţă de mişcare...
Clara... mai are vreun prenume?
Mirabela. Clara Mirabela Țenea.
Mirabela...
Ţenea...
Şi stai că mi-a trimis pe mail...
Mi-a trimis Cami certificatul de naştere...
Şi-acum trebuie CNP-ul.
Greutatea?
23.
Şi înălţime, aproximativ?
1,33.
Ce faci?
Nu prea eşti fericită.
- Se vede limpede. - Şi?
Şi nici eu.
Camelia se comportă ca o dirigintă.
A intervenit rutina...
Parc-am fi căsătoriţi de 20 de ani.
Şi tu vrei să-ţi colorezi viaţa cu mine, da?
Sau vrei pur şi simplu o aventură?
Pari genul de bărbat statornic.
Ce notă ţi-ai da la capitolul ăsta?
- Patru. - Din cinci.
- Te plac. - Ştiu.
Altfel, te-aş fi dat afară.
Şi tu?
Eu, ce?
Vrei să-ţi spun povestea vieţii mele?
Da, de ce nu?
Am ajuns deja la capitolul "confesiuni"?
Am ars nişte etape.
Ţi-e frică?
Prefer amintirile.
Uau!
Dar ce mişto sunt!
Dar tu chiar puteai face carieră.
Cine ţi le-a făcut?
Ce spun cărţile?
Nasol. La Primărie nu se mişcă nimic...
N-am comenzi pe toamnă-iarnă...
Camelia, cu şcoala Clarei... Clasa a doua, ştii şi tu cum e.
Tu, nimic... dar nimic!
Trist. Mai rău ca-n Bacovia.
Dă cu banul, poate iese mai bine.
Da, dar pentru ce să dau?
Uite, nu dau pentru bani, dau pentru noi.
Cine câştigă, impune, celălalt execută.
Aşa simplu?
Cap, pajură, stemă, ban, şi-am picat pe spate?
Păi, ştii cum se zice. O dată nici nu se pune.
Hazardul.
Zi!
Stemă. Mi-a plăcut istoria.
Ţi-a plăcut istoria? Vezi că istoria se repetă.
Mamă!
Pariul pierdut se execută.
Trei zile. La atelier.
Poţi să alegi tu ora.
Îmi place aici, la tine.
Poate-o să mai vin.
Nu mă aşteptam ca noi doi să ne cuplăm.
Ce surprize-ţi mai oferă şi viaţa!
Şi când te gândeşti că m-am căsătorit din dragoste...
Doar că, după prima lună
eram ca doi străini.
Nu ştiu, mă gândeam că meseria te-a făcut aşa, să fii calmă,
reţinută, tu vezi multe, nu ştiu...
Nici măcar nu mi-am ales-o eu.
Doar că în viaţă trebuie să faci ceva serios.
Şi timpul trece, clipele se duc
şi ajungi la final şi nu ştii
nici ce-ai de plătit, nici ce-ai de încasat...
Nu mai zâmbi.
Prea eşti tu sigur pe tine aşa
şi joci relaxarea asta.
Te-am prins.
Ai noroc că te plac.
Şi cam profiţi.
Doar că te consider mediocru.
Gândeşti cu... exact.
O dată am vrut să i-o tai unuia.
Da, pe la 14-15 ani, proful de mate
venea la banca mea
să-mi explice cum stă treaba cu diferenţialele.
Şi se apleca în aşa fel încât
ajungea să şi-o frece de sânul meu.
De câte ori nu mi-am imaginat c-o să intru peste el în casă
şi-o să-l căsăpesc!
Un libidinos.
Când i-am spus maică-mii
mi-a zis că-i vina mea.
Că de ce mă duc la şcoală îmbrăcată cu bluzele alea mulate?
Bărbaţii-s bărbaţi.
Şi aia o bisericoasă, nu-i de mirare că a părăsit-o tata.
Cred c-ar trebui să te mai relaxezi un pic.
Prea eşti crispată.
Adică...
Viaţa nu-i numai o competiţie, aşa, ştii?
Mai vrei o gură de vin?
Sunt cu maşina.
Nu vreau să intru şi-n alte belele.
...în care vremea va fi iată, plăcută.
Este adevărat că va ploua în anumite zone,
dar cu toţii am aşteptat o răcorire a vremii după zilele caniculare.
22 de grade vor fi la Suceava şi Braşov. Cel mai cald va fi în partea...
- O, salut! - Sărut-mâna.
- Bună. - Ce faci, mă, băiatule?
Bine. Cum e tensiunea?
Bunicică.
- Cine-a bătut aseară? - Păi, CSM-ul.
Neagu a băgat vreo opt goluri.
- Mergem? - Da, da. Hai.
- Intru încălţat, da? - Lasă, că nu e nimic.
- Tu cum eşti? - Nu mai pot de bine.
Ţi le-am scris pe zile şi pe ore.
Te rog eu nu le mai sări şi nu le mai lua aiurea.
Ia-le şi tu după fiecare masă. Ce-i aşa de greu?
Să nu uiţi sacoşa.
Ţi-am făcut salată boeuf şi sarmale.
Smântână şi pâine îţi iei tu.
Şi să nu uiţi, cum termini de mâncat,
o pui în frigider că altfel se acreşte, să ştii.
Dar ţi-am zis că n-am nevoie. Am ce mânca, nu mai sunt copil, nu?
Hai, lasă că ştiu eu ce mănânci!
Toate prostiile! Aia nu-ţi dă niciodată nimic!
Nici pe la noi n-a mai trecut de luni de zile.
Ce s-ar ar mai bucura să mă vadă cu mâinile pe piept!
Mamă, eşti atentă?
Chiar mă grăbesc. Am o consultaţie la prima oră.
Păi da, nu vorbeşti! Nu vorbeşti, cum să vorbeşti?
O haimana!
Te-a îmbrobodit c-a rămas grea!
Nici n-ai terminat bine facultatea c-ai şi luat-o de nevastă!
Că eşti tu corect, ce să spun! Fraier corect!
Ăsta sunt eu, da? Aşa m-ai crescut, nu?
Eu! Dragă, eu te-am crescut să fii corect, nu să fii prost.
Nici pe Mircea nu-l mai aduci. Nu l-am văzut de la Paşti.
Şi atunci, aşa, pe fugă.
Doamne, cu ce-am greşit eu, Doamne, nu ştiu!
- O să-l aduc, ţi-am spus c-o să-l aduc! - Da...
Nu mai pot să stau.
Te rog frumos să-ţi iei medicamentele cum ţi le-am pus, da?
Da, bine.
- Sărut-mâna. - Hai, pa.
Pa, tata. Vorbim. Dacă e nevoie de ceva, suni.
Da. Nu pune la inimă...
Da, da, da... Te-ai lămurit cu pensia?
Lasă pensia. Ştii bine că nu mă amestec, dar...
Da, nu... se rezolvă, se rezolvă.
Da, aşa spui mereu "se rezolvă, se rezolvă".
Ştii, maică-ta-i mai impulsivă.
Întotdeauna ai fost aşa, acum recunoaşte!
Dar tu, oricum, rămâi băiatul nostru.
- Ştiu. - Mânca-l-ar mama!
Ştiu, să ştiţi. Şi nu vă faceţi griji. Timpul le rezolvă pe toate.
Asta cu timpul nu ştiu dacă-i adevărată.
Dar ce ştiu eu sigur este că timpul trece. Uită-te la maică-ta.
Eu te plesnesc, să ştii!
- Poate-o convingi să mergeţi la Olăneşti. - Da!
- Ei, da! Da? - Da!
Că de Olăneşti ne arde nouă acum!
- Astea sunt, da? - Da.
- Sărut-mâna. - Hai, pa!
- Pa. - Hai.
Olăneşti!
Aveţi nişte ateroame care nu arată deloc bine.
Trebuie să mai facem un Doppler şi o angiografie.
E risc crescut de AVC şi istoricul dvs nu e deloc încurajator.
Trebuie să treceţi pe regim, la modul serios.
Renunţare la fumat, la alcool şi încercaţi să reduceţi stresul.
Cu nervii e mai greu, ştiţi, criza în derulare,
au picat bănci, totul e volatil.
Da, afacerile sunt afaceri, dar sănătatea e chiar importantă.
Dacă vreţi, mergem în salon să vedeţi câţi au zis că noi exagerăm,
că ei se simt bine, că au multe de făcut
şi acum îşi numără zilele.
Un echilibru, o cale de mijloc se poate găsi.
Păi, de multe ori, calea asta de mijloc nu prea există.
Adică, nu pot să vă spun "fumaţi mai puţin sau enervaţi-vă mai puţin"
că fiecare ia termenii ăştia cum vrea, că sunt relativi.
Eu vă spun: renunţaţi la fumat, renunţaţi la băuturi alcoolice
şi eventual ne vedem peste o lună, la reevaluare.
Aşa mai merge, dl doctor.
Măcar îmi daţi speranţa că peste o lună mai reducem din restricţii.
Păi, mă bucur că sunteţi optimist. O să vedem.
- Laura, îmi iei tu un exudat pentru ea? - Da.
Şi să facem şi un test rapid streptococ
ca să excludem orice suspiciune. Ăsta iese foarte repede.
- Într-o oră, o oră jumate îl avem. - Da.
Şi atunci foarte bine.
Ce i-aţi dat pentru roşu în gât, ce-i daţi de obicei?
Tantum Verde.
Mergem mai departe cu Tantum Verde
de trei ori pe zi, nu mănâncă, nu bea, 15 minute după ce i l-aţi aplicat...
- Panadol... - Da...
Nurofen, alternativ dacă febra este foarte mare...
Da.
Şi mai sunt nişte pastiluţe...
care au apărut acum pentru copilaşi mai mari...
Paracetamol, eu vi le-am scris acolo, dacă vreţi să-i daţi.
Bine.
E plin oraşul ăsta de mizerie, cu viruşi, bacterii...
Asta e, toată lumea vrea numai bani nimănui nu-i pasă de nimic,
de sănătate, de copii, de...
Vai de capul nostru!
Mulţumim frumos, doamna doctor.
Da, fişa o s-o găsiţi la recepţie, e gata imediat.
Da! Sănătate, la revedere!
Sănătate, sănătate!
Asta e.
Asta-i viaţa.
Tu ce mai faci? Arăţi foarte bine.
Ai mai fost la franţuzoaică?
Da, săptămâna trecută.
- Se vede? - De câte ori ai fost până acum?
De patru ori. Ba nu, mint. De cinci.
Nu mai am riduri.
Se vede, arăţi bine.
Ţi-am zis să-ţi fac programare.
Bine, fă-mi şi mie o programare.
Trebuie să sun să văd când vine în ţară. Stă mai mult pe la Paris.
Trebuia să mor dracu’ atunci!
Că nu mai suport.
Bună seara!
Bună seara.
Dar ce-i cu tine, tati, eşti supărat?
Eu?
Dar ce motiv aş avea?
Hai, că te cunosc de atâţia ani!
Ştiu când te roade ceva.
Mi se pare foarte tare că tu ştii mai bine decât mine, ce gândesc.
Unde-i Mircea?
L-am lăsat la mama.
S-a jucat acolo până a adormit. Nu l-am mai luat acasă.
Dar hai, spune-mi ce ai! Ce s-a întâmplat?
Dar n-am nimic, ţi-am spus!
Te-am sunat, n-ai răspuns... Te-am sunat din nou, n-ai răspuns...
Am fost să-mi fac manichiura, ştiai foarte bine.
Când plec de la cabinet îmi pun telefonul pe silent
pentru că mă sună toţi părinţii, cu toate problemele inexistente ale copiilor lor!
La explicaţii nu te întrece nimeni.
Ce mi se pare uluitor e că ajungi şi tu să crezi ce spui.
Eşti incredibil!
Hai, Mihai! Spune-mi ce ai.
Descarcă-te. Te-ascult.
Tu crezi că ăsta-i scopul meu în viaţă?
Lasă ipocriziile, că te cunosc.
Judecă-mă, răstigneşte-mă...
Oricum, toată viaţa mea cu tine e...
Cum?
Un calvar, cumva?
N-am spus asta.
Aşa e, mă, sunt un om rău, da.
Sunt beţiv, curvar...
Nu te iau cu mine la petreceri...
Am spus eu aşa ceva?
Păi dacă tu nu ai nicio amintire plăcută cu mine,
dacă totul e negru, chin, durere, supărare, ce rămâne?
N-am spus că eşti un om rău.
Nu ştiu niciodată ce gândeşti.
Eşti corect, respecţi toate regulile,
eşti politicos chiar şi cu ăia care se cacă-n capul tău!
Cine se cacă-n capul meu?
Ştii foarte bine despre ce vorbesc.
Tu faci gărzi şi sâmbăta şi duminica,
eşti non-stop la clinică
şi alţii ajung şefi de secţie, în timp ce tu...
Asta te roade?
Că n-am fost în stare să pup în cur pe nimeni,
că nu sunt şi eu un şef?
Că n-am fost în stare să-mi dau chiloţii jos
pentru un post mai bun la policlinica din centru?
Am spus eu aşa ceva?
Păi n-ai vorbit tu despre asta cu prietena ta Laura?
Dac-ar fi în stare să-şi dea chiloţii jos pentru un post mai bun?
- A fost o glumă! - O glumă!
Da! Dar tu, ca de obicei,
iei toate cuvintele mele, le răstălmăceşti şi ajungem să ne certăm!
O glumă între două doamne respectabile.
Că numai un tâmpit s-ar gândi că ar fi o discuţie între două curve.
Auzi, mă, Mihai? Dar cu ce drept mă faci tu pe mine "curvă"?
Ţi-a lipsit ţie vreodată ceva, în casa asta?
N-am avut eu grijă de Mircea?
Zi, cine face cumpărăturile? Cine face curat aici?
- Dar tu numai în dantele poţi să umbli? - Ce?
Zi de zi, vară de iarnă, te duci şi faci duş
şi te îmbraci în cea mai sexy lenjerie, nu?
După care, unde te duci? La muncă?
Că-n altă parte n-ai unde!
Bă, eşti nebun? Pe bune, trebuie să mergi să te vadă cineva!
Ce legătură are asta cu...?
Când mi-ai luat tu mie ultimul buchet de flori?
Sau un cadou aşa, c-ai simţit tu nevoia, nu c-a fost vreo ocazie specială!
Mai ţii minte când ai fost plecat trei luni la Bordeaux?
Şi maică-ta se uita la mine ca la ultima zdreanţă?
Vezi, dragă Doamne, am rămas gravidă şi i-am furat frumuseţe de băiat...
Am rămas...
- Lasă-mă! - Iartă-mă, iartă-mă, iartă-mă!
Lasă-mă!
Iartă-mă! Gata, iartă-mă.
Vreau să-ţi zic ceva.
Spune, că nu mă supăr.
Dar cine-a zis c-ar trebui să te superi?
Scuze, m-a luat gura pe dinainte.
Spune!
Sunt gravidă.
Eşti sigură?
Mi-am făcut testul de trei ori, deja.
Sunt sigură.
Păi şi, aşa-mi spui?
Dar cum ai vrea să-ţi spun?
Asta e o hotărâre pe care trebuie s-o luăm amândoi.
Un copil înseamnă o responsabilitate.
Încă un copil înseamnă o responsabilitate în plus.
Un copil nu-i o responsabilitate, nici în plus nici în minus.
Un copil e o bucurie.
Dacă era după tine, nici pe Mircea nu l-am fi avut.
Ce faci?
Am de terminat nişte rapoarte. Trebuiau să fie gata de alaltăieri.
Dacă sunt o povară aşa de mare pentru tine,
să ştii că pot avea şi singură grijă de amândoi.
Bună!
Hei!
- Deranjez? - Nu.
- Ce faci? - Bine.
Bine...
- Eşti OK? - Da.
Pur şi simplu, mi s-a făcut dor de tine.
Ei, aşa?
- Aşa. - Cum, aşa?
Stop, stop, gata, opreşte-te!
- Am făcut ceva? - Nu.
OK.
Pur şi simplu nu mai vreau, nu mai am chef.
Ce s-a întâmplat?
Nu pot să mă mai întorc acasă.
Înţelegi?
Nu...
Nu mai pot. Chiar trebuie să facem ceva.
Ştii... Chiar voiam să zic ceva.
- De fapt... - Te ascult.
Vreau să mă sfătuiesc cu tine.
Am primit o ofertă din Germania.
Am un coleg care mi-a văzut machetele şi...
mi-a propus o colaborare.
Acolo ar fi vreo şase luni de testare.
Aha!
Da. Păi şi, ce te opreşte?
Familia, Camelia?
Ei, Camelia! Camelia e cât trei bone, nu-mi fac griji.
Mai ales că e încântată că s-ar putea să fie nişte bani.
Mă gândeam...
să vii şi tu.
Ce e? Îţi găseşti, inventezi acolo o specializare, ceva
şi vii şi tu, după o lună.
- Te-ai gândit tu la asta? - Da.
Să plecăm aşa, pur şi simplu?
Doar noi doi.
Exact.
Ce?
Ca-n filme, cum?
Da! E super simplu.
Adică, tu ca medic pediatru, îţi găseşti imediat acolo o specializare, ceva.
Şi după aia...
După aia, mai vedem ce facem.
Sunt însărcinată.
Ce?
E-al meu?
Şi dac-ar fi? Ce, te deranjează?
Complică lucrurile, sau...
suntem prea mulţi ca să plecăm cu toţii în Germania?
Nu te mai ambala şi tu aşa. M-ai luat prin surprindere.
E complicat, pe bune. N-are rost.
Noi nu ne-am propus niciodată să avem un copil.
Adică, noi doi existam aşa, mai discret, momentan.
Şi asta chiar e o şansă.
Trebuie să rezolvăm cumva chestia asta.
Da.
O s-o rezolvăm, Radule.
Tu refă-ţi viaţa ta...
în Germania, în Franţa, unde vrei tu,
cu Camelia, fără...
Între noi, lucrurile s-au cam terminat, din ce-mi dau seama.
Măcar acum ştiu.
- Pot să fiu liniştită. - Irina!
Irina, linişteşte-te, stai! Stai, hei!
Gândeşte-te: ai un copil frumos?
Ai un soţ care te iubeşte?
Mă rog, în felul lui, aşa, mai bolovănos aşa, mai aspru,
dar dacă nu mai suporţi situaţia, o poţi lua oricând de la capăt.
Da, mă, sunt foarte norocoasă.
Pot să aleg între doi bărbaţi
care se sperie când le spun că sunt însărcinată.
Hai că te-am înnebunit cu dramele mele. Am spus că stau puţin şi...
Nu trebuie să vorbeşti aşa.
Mai bine îmi promiţi că te gândeşti şi alegi.
Hai, îl iau pentru drum.
Pentru drum o iau pe-asta.
Oricum, Mihai e iar de gardă în seara asta...
- Bine, te pup. - Ne auzim.
Da, Laura.
Sărut-mâna, da.
Da.
Pa, pa.
Irina?
Irina!
Da. Da. Bună seara.
Da, am o urgenţă.
Da. Da!
Aţi intrat?
Unde? Că nu vă văd.
Da, acolo e.
A, se vede girofarul.
Mai în faţă, mai în faţă puţin.
Stop, stop, stop, opriţi acolo.
Vă deschid acum.
În spate, în dormitor.
Ai vorbit cu ei să te anunţe?
Da.
Acum e la ATI.
E stabilă.
Când îşi revine, o duc în rezervă.
Îmi pare rău şi de copil.
Da. Şi mie.
Aşa a vrut Dumnezeu.
Bine c-au salvat-o pe ea.
Dacă nu erai tu...
Lasă.
Nu, nu... nu pot să înţeleg ce s-a întâmplat.
Adică, se mai ceartă oamenii. Dar de la o ceartă şi până la... e absurd!
Şi Mircea! La el nu s-a gândit?
Perna aia cu sânge...
Mă ucide doar gândul că ar fi putut să...
Că i-a trecut prin minte să...
Gata, linişteşte-te, că ne pierdem minţile.
Este Irina, nu este o necunoscută.
Câteodată stai o viaţă întreagă lângă cineva şi nu ştii cine e.
De fapt, ce te roade?
Ţi-am spus!
Mă roade că nu înţeleg ce s-a întâmplat!
Mă roade că o ceartă, oricum ar fi ea, nu e un motiv să-ţi iei zilele!
Mă roade că n-am răspunsuri logice şi atunci nu ştiu ce va urma.
Dar poate că nu a fost o simplă ceartă.
Poate a avut şi ea motivele ei!
Adică! Ce vrei să spui?
Nu e vorba de tine.
Dar de cine e vorba?
Hai, Laura! Nu poţi să arunci aşa o vorbă şi pe urmă ne jucăm de-a misterele!
Nu ştiu, Mihai! Dacă nu ştiu, ce vrei să-ţi spun? Nu ştiu!
Laura, voi nu aveţi secrete!
E cea mai bună prietenă a ta, sunteţi nedespărţite, din facultate!
Da, dar în facultate întâi te-am cunoscut pe tine, apoi a apărut ea.
Da, eram studenţi, ne distram, aşa, şi?
Păi, da! Cu mine a fost o distracţie, cu Irina ai rămas!
Laura! Te rog!
Încă de atunci am încercat să te fac atent.
Irina mereu are o rezervă.
Are secrete.
Este discretă, nu vorbeşte mai mult decât trebuie.
A existat cândva Carol, dar a trecut.
Bună dimineaţa, tati.
Iartă-mă.
N-am ce să iert.
Mi-e clar că între noi totul s-a terminat.
Problema e că avem un copil. Dacă Mircea e şi al meu,
că la tine nimic nu mă mai surprinde.
Ai rezolvat şi cu sarcina...
Am înţeles că ţi-au spus deja.
Oricum, nu mai contează.
Întrebarea e ce facem mai departe.
Sunt două variante.
Continuăm să rămânem o familie ca să salvăm aparenţele
măcar până când Mircea depăşeşte şocul la care l-ai supus
sau mergem la tribunal şi divorţăm.
Scandal, partaj...
Cum îţi place ţie.
Eu unul, prefer prima variantă.
Fiecare cu viaţa lui,
cu discreţie dacă vrei vreo relaţie.
Dacă poţi să te abţii, şi mai bine.
Şi-n ochii lumii rămânem o familie obişnuită
şi avem grijă de Mircea până când mai creşte.
Tu alegi, ca întotdeauna.
Şi dacă-ţi mai vin idei din astea,
du treaba până la capăt.
Nu rata.
Şi cu cine ai mai fost pe-aici? Că sigur nu sunt prima.
Stai un pic.
Ia, meştere.
Cunoşti şi mersul... Hai zi, cu cine ai mai fost?
N-am mai fost, mă, cu nimeni, cu cine să fiu?
- Cu câte ai mai fost pe-aici? - Cu niciuna, tu eşti prima.
Mi-a zis un tip la un moment dat că obişnuia să vină cu nevastă-sa
în parcare sâmbăta, înainte de cumpărături.
Aveau ei o obsesie aici.
Tu de ce-ai venit?
Am venit...
pentru relaxare...
Aici, aşa? Banchetă, sau...?
Nu pe bancheta din spate, că nu mai suntem puştani!
Deci tu i-ai spus lui Mihai de Carol?
I-ai spus şi de Radu, cumva?
Ce ţi-a venit?
Ţi-am zis că n-am nicio legătură cu...
Doamne, Irina, tu chiar nu poţi să laşi trecutul în urmă?
Dacă se repetă...
Hai că adorm aici!
Păi da, tu ce crezi, că eu nu?
- Bună! - Bună!
Bună.
Exact ce-mi doream.
- Uite ce-aveam aici! - Te-ai chinuit degeaba.
Dacă vrei să te duci să plângi în camera ta...
Nu, nu...
Cred că nu vreau!
- Salut, Mihai. - Salut. Ce faceţi?
Ai văzut că iar au schimbat legislaţia la casa de asigurări?
Am văzut, e nasol de data asta. Nu ştiu ce facem.
- Nu ştiu ce e-n capul lor. - Dar băiatul ce-ţi face? E bine?
Bine, mulţumesc. E la şcoală, acum.
- Ne vedem la petrecerea şefului, da? - Clar. O să ne întâlnim.
Da. Sărut-mâna!
- Bună ziua. - Bună!
- Hei, bună. Ce faci? - Bine.
- Tu eşti bine? - Da, da. Foarte bine.
Totdeauna eviţi să spui.
Exagerezi.
Nu eu, tu.
N-am nimic, sunt bine.
Nu cred.
Asta-i treaba ta.
Vezi că la profesor ciocnim.
Aduc eu paharele.
Mai zâmbeşte şi tu!
Încerc.
Bună ziua.
Mihai, să treci pe la mine, vreau să-ţi spun ceva.
Da, sigur, mă duc până la cabinet şi mă întorc.
Uite de ce te-am chemat.
Se deschide în capitală un complex nou, privat
pe ieşire, nu la kilometri cum suntem acum.
- Investiţie masivă, cred c-ai auzit. - Da, da, da.
Uite, pot să te recomand pentru un post, zic eu, foarte bun.
Nu te repezi! Nu te repezi. Ştii foarte bine că te apreciez mult.
Poţi mai mult.
Poţi mai mult, Mihăiţă.
Ai aici nişte informaţii. Măcar citeşte-le.
Rămâi aici.
Eu mă duc să semnez fişele studenţilor.
Ai trecut printr-o încercare grea.
Nu te-am întrebat niciodată despre ce e vorba şi nu mă interesează bârfele,
dar a trecut ceva timp şi...
Gata. Nu mai vorbesc. Citeşte!
Da, ştiu, dar, na... măcar un pic aşa!
Nu.
Şi mulţumesc că v-aţi gândit la mine, dar...
Rămân aici.
- Bună, Cami! - Bună, Cami! Ce faci?
- Bună, bună! - Haide, stai cu noi.
- Ce faci? - Bine, am ieşit să iau ceva dulce.
Uite aici.
Cum eşti?
O zi infectă la noi, la Primărie.
Îmi pare rău.
Lasă că ajungi acasă şi... are grijă Radu de tine.
Radu! Radu mă ignoră.
Ce vorbeşti?
N-am văzut cum te priveşte?
Te adoră.
Şi eu l-am văzut recent prin oraş. Chiar arată bine.
Mă înnebuneşte cu întâlnirile lui.
Nu contează ce faci, la predare trebuie să fii la patru ace.
Sunt toţi nişte ipocriţi, fie la stat fie la privat.
Da, lasă că toţi vor numai bani!
Am şi eu câţiva pacienţi, mai înstăriţi,
care au anual câte două-trei depresii.
Nu ştiu cât să dea, unde să dea,
unde să intervină... Eu nu înţeleg la ce se bagă.
Banii şi obsesia puterii.
A, clar! Ţinuţi sub papuc, fără milă!
Ai greşit, ai plătit! Nu?
Îmi place cum gândeşti.
Nicio şansă, cum vezi.
Băi, mie nu-mi place să pierd.
Aia e!
Radu, e doar un joc.
Nu e poker, nu-i pe bani... N-ai miză.
Ce cărţi! Ce cărţi! O mizerie!
- Hai, pune ceva. - Lasă, că ai noroc în dragoste!
Ce se întâmplă? Nu înţeleg.
Mie, oricum, pe bani nu-mi place să joc.
Aşa n-ai nicio miză, n-ai măcar pedepse...
Hai, mă, că un pic de adrenalină nu strică, din când în când.
Prea e viaţa asta leşinată.
Aşa e.
Apropo de viaţă leşinată, la tine cum mai merge, la muncă, Mihai?
Ce?
Tu eşti.
La fel ca acum trei ani, la fel ca acum cinci ani, same old...
- Băi! - Ce se întâmplă?
Păi şi n-au...
Am câştigat.
Nu ştiu, n-au inventat metode noi ăştia de pe-aici, cu roboţei, cu...?
Da, nişte roboţei...
A, vorbeşti de astea, de tratamente, metode noi de tratament!
Ba da, apar de fiecare dată, dar...
Da?
Procentul de decedaţi şi salvaţi e acelaşi, tot timpul.
- Mişto. - Hai, cine e?
Ai pierdut!
Ce, mă?
Ai pierdut!
- Pedeapsă, hai. - Pedeapsă, hai.
Hai să vedem pe internet.
Hai, mă, nu! Lasă că-i dau eu.
Bine.
Domnule doctor.
Da, doamna doctor.
Bea bere... în timp ce te legi la şireturi.
- Nu! - Nu, nu, că-i place!
E lux ăsta, clar!
Trebuie să sufere, ceva, să-l doară, că e pedeapsă!
Să-şi scoată zece sprâncene, că oricum are multe.
- Are doar două! Ce vorbeşti? - Mă rog, fire!
- Voi vorbiţi serios? - Da.
Stai, că avem şi instrumentar.
- I-auzi! - Nu...
Eu nu ştiu ce fantezii aveţi voi doi, dar...
Pensă...
- Pe ne-ve sau vrei...? - Nu, nu, nu.
Singurel, aşa.
- Au! - Ia uite.
Aşa e prima oară. Doare.
Hai, că văd că te descurci.
Merge destul de binişor. Dac-ar merge aşa şi-n Primărie, ar fi super.
Ne laşi şi tu o seară cu jobul tău?
Ce să faci, dragă? Dacă tu eşti şefă de direcţie, n-ai treabă.
Poftim, doamna şefă de direcţie. Mulţumesc.
Aşa!
Azi m-a ciupit unul de fund, în metrou.
Uau!
Ţi-am zis să-ţi iei carnet. Nu vrei să m-asculţi.
Poate-mi place!
Da?
Nu, eu.
Era un student, cumva?
Ei, era beţiv.
Puţea?
Ţi-a făcut vreo vânătaie, ceva?
Vrei să sunăm la poliţie?
Ia uite ce grijă ai tu de mine!
Păi am dintotdeauna, dragă. Mai ales acum, că câştig...
Deci lasă, cam gata!
Cum le vrăjeşte şi le abureşte pe toate şi Cami pierde!
Hai, Irina, hai cu pedeapsa.
Bine...
Camelia, să ne... reciţi un haiku?
OK...
În timp ce faci genuflexiuni, nu aşa, oricum.
Excelent! Excelent!
Eu sunt plin de audiţii acasă, tot timpul.
Hai cu... haiku!
Îmi recită, e talent.
Haide.
Muntele stă semeţ,
printre nori îşi spune secretul.
Puţini îl înţeleg.
Asta a fost chiar frumos, nu?
- Da, profund. - Îmi dau lacrimile.
Deci, japonezii ăştia... incredibil!
Da.
Şi doamnelor de la Primărie le dau lacrimile
când treci pe-acolo să semnezi vreun contract cu ele?
Cred că pică toate pe spate, nu?
Exagerezi, draga mea. Eu sunt foarte reţinut, să ştii.
Cum, Cami, nu vine acasă mirosind a alt parfum?
Pe cămaşă, pe sacou... Nu?
- Nu. - Băiat cuminte.
Radu, ai pierdut!
Se mai întâmplă asta câteodată, în viaţă, să ştii.
Asta e. Win some, lose some...
Ia curtează tu lampa aia din spatele tău.
Poftim?
Fă o declaraţie lămpii.
Doamna de la ghişeu.
Bine, mă, dacă voi vreţi aşa, să jucaţi dur, foarte bine.
Fiţi atenţi aici.
Bună seara. Drumul ăsta merge încolo?
Aveţi program de seară?
Ia, gata, gata, că-s geloasă!
Hai, trebuie să recunoaşteţi că n-aţi mai văzut aşa ceva!
Hai că acum o să câştig! Fiţi atenţi voi ce vă fac! Eu încep, da?
Nu, păi cum să începi tu? Tu ai pierdut.
Bine, fii atent aici...
Fii atent aici... fii atent aici...
- Nu, nu, nu! - Stai, eu sunt!
Schimbă ce vrea următorul. Ai pierdut, Irinuca, pardon!
Bine, se întâmplă. Mă duc să fac un pipi.
Consiliu!
Perfect. Lasă uşa deschisă.
OK!
Hei!
Ce faci, Cami?
Bună.
Nu prea eşti în formă.
Sunt lucruri foarte greu de dus.
Despre ce vorbeşti?
Chiar nu simţi ce se întâmplă?
Nu înţeleg de ce accepţi.
Viaţa e un compromis.
Şi Mircea e prea mic.
Îi simt mirosul peste tot!
Ei, exagerezi!
Te credam mai dur, măcar din profesie.
Sunt mai lucid.
Lucid?
O să se termine şi povestea asta.
Intervine rutina, plictiseala...
Eu chiar mă gândeam că, dacă ea e mai fericită, îi e mai bine aşa...
Da, pentru voi, bărbaţii e mai uşor.
Nu, e o chestiune legată de simţuri.
Adică, după 20 de ani, dac-ai luat bac-ul
nu mai reciţi nici Eminescu, nici Arghezi.
Cred că vin eu să-mi faci o ecografie, să vezi cum recit.
Cum preferi desu-urile?
Albe.
Dar, hai să nu ne ambalăm.
Ar fi trist, trist, să ne dezamăgim.
Şi oricum, prefer să las lucrurile să mi se întâmple.
Îmi interzici?
Tu chiar nu vrei!
Aşa comandă carnea.
Capul ni-l păstrăm pentru cabinet, bancă, afaceri...
N-am crezut că eşti aşa cinic!
Lucid!
Eşti prietenă.
Nu te-aş lăsa să faci ceva ce-o să regreţi mai târziu.
Mi-e foarte bine aşa.
Poate vreau şi eu ceva, odată.
Sigur, o ecografie anuală nu strică.
Da, cred c-aş gafa!
Sunt prea domestică.
Nu, nu, nu. Nu fi fraieră.
Eşti foarte mişto.
Ce cumperi?
- Cofetăria. - Cofetăria!
Aşa...
Barcelona!
Tati, când mergem în Spania?
- În Spania? - Da!
Mergem... mergem la anul, bine?
- Bine! - Super!
Mă duc până la baie.
Paranteză 8 minus 4 ori 5...
Ce faci prima oară?
8 minus 4, care este egal cu...
Cu?
8 cu 4.
A fost greu ăsta. Opt minus patru, da.
Tu, în afară de comenzi şi OP-uri care nu respectă termenele
mai ştii să faci şi altceva?
Aşa e viaţa, ce să faci?
Mai faci şi ce nu-ţi place.
Dar avem bucuriile noastre...
Da, de două-trei ori pe săptămână. Asta, dacă avem noroc.
Dacă nu, o dată pe lună.
Şi doar dacă nu rămân însărcinată.
Aoleu! Iar complici lucrurile?
E porţia ta de nervi?
Dacă nu-mi dau chiloţii jos cum intru pe uşă,
oricum sunt invizibilă pentru tine.
Eu nu înţeleg, ce nu-ţi convine?
Suntem foarte bine, adică, avem iubirea noastră,
universul nostru... Nu înţeleg, care-i problema?
Nu intervine nimeni... Ce te deranjează?
Nici Mihai, colonelul de serviciu...
nici Camelia, care e foarte discretă...
Doar că eu vreau să am parte de fericirea asta în fiecare zi,
non-stop, nu aşa, drămuit, etapizat.
E imposibil să divorţez.
Nu pot. Fata e mică, Cami...
Pe bune, e fragilă, şi am vorbit lucrurile astea de la început,
ţi-am spus să fim raţionali! Pe bune!
Şi eu ce sunt pentru tine? Încă un nume bifat pe listă?
- Nu-i vorba despre asta. - Atunci?
De ce să complicăm lucrurile?
Tu-ţi dai seama ce spui? "Complicăm lucrurile"!
Cum le complicăm?
Dacă lăsăm trecutul în urmă
şi ne întemeiem noi o familie?
Asta ţi se pare complicat?
Sau faptul că tu ai vrut o aventură şi acum a apărut deranjul ăsta?
Ce proastă am fost! Tot eu trebuie să rezolv lucrurile.
Irina! De ce mă faci să par nemernic?
Am crezut că eşti bărbat, dar m-am înşelat.
Din nou.
Eu mă simt foarte bine cu familia mea.
Sunt mulţumit, e cât e...
- Eu, nu! - ...plus fetiţa...
Dacă ştiu că se poate mai bine,
de ce să nu intervin? O viaţă avem.
Păi tocmai! Tocmai! De ce să stricăm ceea ce cât de cât funcţionează? Nu înţeleg!
Pe bune! Irina, ascultă-mă!
Iubirea noastră care e frumoasă... De ce să stricăm asta?
Pentru că nu mai pot, ţi-am spus de atâtea ori!
M-am săturat să-mi beau cafeaua cu robotul de bucătărie,
m-am săturat de ştirile de seară, de...
OK, OK.
...articolele lui, de congresele lui, de gărzile lui...
OK, am înţeles.
Vreau să fim noi!
OK.
Eşti o femeie puternică, Irina.
Trebuie să te abţii, acum. Înţelegi?
Nu-mi da lecţii!
Frate, nu ştii să fii rezonabilă!
Da, pentru că eu ştiu că pentru tine
este mult mai simplu cu nevasta decât cu divorţul!
Am dreptate?
Despre asta e vorba.
Irina, nu... Irina!
Stai liniştit, că nu contezi atât de mult pentru mine, atunci când iau o decizie.
Nu eşti chiar aşa de important.
Rămâi cu familia ta fericită.
Domn’ doctor ştiu că-ţi plac înălţimile, aşa că...
No way!
- O mică surpriză! - Mulţumesc mult de tot!
Ce-i asta?
Ceva ce cred c-o să-ţi placă mult. E semnată.
O balerină!
Ce frumoasă e!
- Ce-ai primit? - O pisică!
Uite, tabletă!
Ca să mă joc jocuri video!
Dar aici nu mă lasă...
Mamă, fiţi atenţi!
Mersi, sunt foarte frumoase!
Ia uite, mami!
Are şi gentuţă! Cât de tare!
O să ne distrăm!
- Cred că asta, de fapt, e pentru Mircea. - Îmi ghiceşti?
- Pentru mine! - Să mai crească!
O să-mi ghiceşti şi mie?
- Da. - Tu ai tabletă.
Staţi un pic să învăţ, că e o nouă specializare, asta.
- Şi lui Riri! - Şi lui Riri.
Ce-ai acolo?
Felicitări, dragule!
Felicitări, draga mea!
Felicitări, draga lui!
- Felicitări, dragilor! - Felicitări!
Primarul întotdeauna m-a susţinut.
Am văzut, dar n-am făcut scandal, să ştii.
Da, bine, tu eşti şi foarte dedicată.
Sunt de 14 ani în direcţie şi n-am avut nicio reclamaţie.
Aşa e.
Băi, lucrezi în Primărie, eu nu ştiu cum de ţi-ai păstrat entuziasmul.
Se poate. Deşi nu par, sunt energică, hotărâtă, nu fac compromisuri.
Number one spune că semnează fără să se uite.
Se uită după blonde, de-aia.
Hai că e foarte sever!
Nu ştiu, pe mine sistemul ăsta din administraţie m-ar termina.
De-aia îmi place la cabinet.
Acolo, la mine, eu decid.
Ei, lasă că ai şi tu nişte zile... care te termină, vorba ta.
Asta cu epidemiile de sezon, de exemplu...
Ştii cum e, nu poţi să le ai pe toate, acum.
Dar un pic de adrenalină din când în când nu strică.
Da, aşa e.
Şi numai aşa o poţi testa?
Nu, uite, uneori îmi place să mă gândesc că trec cu maşina pe roşu, la semafor.
Se pune?
Aoleu, să ne zici când o faci ca să nu ieşim pe stradă.
Da, da, păi ne închidem în casă!
Eu nu mai plec la Bilbao, gata!
Te omoară Mironescu!
Da, Mironescu e îngerul lui păzitor.
Dar acum, serios, asta,
plecarea mea, n-are atâta miză personală cum e proiectul tău cu şcoala.
Da, bine, vreau să mă concentrez pe conceptul de after school-uri,
cabinete medicale, de-astea.
E foarte tare, pentru România, mi se pare...
Dacă vrei, îţi fac o prezentare video, cu drona.
- Serios? - Da.
- Şi cât mă costă? - Discutăm.
Nu pot să cred aşa ceva!
Ai fi în stare să-mi iei bani după ce ţi-am făcut cadou!
Banditule!
Ai vorbit tu la institut să ne primească?
Da, mă, stai liniştită, ţi-am spus c-am vorbit.
Aştept un răspuns de la ei.
Important e să faci tu tot dosarul medical,
să ai toate analizele, RMN-urile...
Or să-i facă şi acolo, dar istoricul e foarte important.
Înnebunesc când mă gândesc c-ar putea să moştenească de la mine.
Nu te mai gândi la asta!
A început tratamentul şi funcţionează,
oricum va merge la controale din trei în trei luni, de acum înainte.
Aş vrea să avansez lucrurile.
Trebuie să rezolv eu, Radu nu se implică.
Aşa-s bărbaţii.
Nu-ţi face griji, că te rezolv eu.
Ta-da!
Deci, fii atentă, Clara.
Le rupem aici, dar le răsucim un pic, da?
Le auzi?
Şi le punem aşa, în evantai.
Mă rog, pe lângă...
Aşa! Vrei şi tu, acum?
Cum?
Vrei să rupi şi tu?
- Da. - Hai să vedem.
Haide aici, aici tot deasupra...
Exact!
Super!
Asta e cămaşa mea, aşa-i?
Nu e.
Ba da, e cămaşa mea.
Nu.
Numai eu o port.
Şi miroase a noi...
Ce zâmbet de instalator poţi să ai!
Ce să faci!
Aşa suntem noi, bărbaţii. Uneori, uităm de poezie. N-avem ce face.
Mă scuzaţi, domnu' arhitect. M-am împiedicat.
Aşa sunteţi voi, bărbaţii.
Da.
Pentru voi, sexul e ca sportul.
Da? Cum adică?
Adică... flotări.
Trosneală.
Şi mai cum?
Zero magnetism.
- Zero magnetism! - Da.
Şi...? Atât? Haide, spune, că eu notez aici. Zi.
Deci, zero magnetism, trosneală şi... mai cum?
Şi... mă iubeşti?
Zi, mă iubeşti?
Nu mă iubeşti, că dacă mă iubeai, mă ţineai aici la tine,
nu mă mai lăsai să plec. Mă legai de calorifer.
Nu eşti sănătoasă.
Dac-ar şti Camelia ce papagal are acasă...
Bă, dar tu eşti dusă rău, pe bune!
- Zici? - Da.
Eşti dusă rău!
- Acum ţi-ai dat seama? - Da!
Adică, ai aşa nişte scurt-circuite în creier, în creieraşul ăla al tău...
Nu înţeleg.
Ai o... Au!
Oare Camelia se vede cu cineva?
Nu ştiu, de unde să ştiu? Nu-mi stă capul la aşa ceva.
Nu-ţi stă, nu?
Tu eşti ocupat, nu? Tu ai treabă ai probleme...
situaţii de rezolvat la atelier, la Primărie...
proiecte, dosare... ştiu, e greu!
N-ai timp să te gândeşti la mine
sau la cracii mei.
Pe-ăştia oricum îi ai la un telefon distanţă.
Cam convenabil.
Hai, pune-mi ceva de băut.
Whisky?
Dacă atâta ai, atâta-mi dai.
Penibili sunteţi voi, bărbaţii.
Dac-aş putea, v-aş căsăpi pe toţi.
Şi minţiţi... minţiţi cum respiraţi.
Nici la doctor nu spuneţi adevărul.
Poate la spovedanie.
Dar mă îndoiesc.
Mergi în pace.
Te iubesc.
Da, sunt convinsă.
Să nu speli cămaşa aia!
Da, Mihai.
Da, ţi-am zis că mă duc la farmacie şi pe urmă trec pe la ei să le duc.
Sigur. Tu când ajungi?
La finalul săptămânii?
Da?
Bine. Da, stai liniştit.
Te sun când plec de acolo, da?
Bine.
Sărut-mâna! M-a trimis Mihai să vă completez medicaţia.
Sărut-mâna.
Am înţeles că Metoprolol mai aveţi doar pentru seara asta.
N-am nevoie!
I-am spus şi lui, la telefon.
Şi el ce-a zis?
Ce să zică? E încăpăţânat!
Aşa cum a fost şi când s-a pricopsit cu tine.
Vezi în dormitor, pe noptieră.
Ce blestem pe capul nostru!
Dintre toate fetele cuminţi, serioase, uite cu cine s-a pricopsit el!
Gata, mă, te rog frumos!
N-a vrut să asculte şi pace.
Vorbeşte mai încet!
A ajuns să se chinuie prin străini!
Şi copilul ăla, vai de capul lui!
Noroc că seamănă cu tat'su.
Măcar o să se ţină de carte, ştii?
- Aveţi tot ce vă trebuie, acolo. - Irina, nu pune la inimă!
Ce jigodie! Ce jigodie! Ce haimana!
Sărut-mâna. Mi-am uitat telefonul.
Cum te suportă pământul, nenorocito?
Ieşi afară din casa mea, jigodie!
Ieşi afară! Mă sufoc numai când o văd!
Ieşi afară, imediat, că şterg cu tine pe jos!
- Stai, stai, stai! - Nenorocito!
Ce să tac? Stai jos! Stai jos şi să taci!
C-ai tăcut toată viaţa şi uite unde-am ajuns!
Nici nu vreau să te văd în ochi! Cine-i Radu?
- Care Radu? - Cum "care"?
Radu, unul Radu, Radu care-i dă ei mesaje pe telefon!
Cine-i Radu, mă, ce Radu visezi?
Sunt noii lor prieteni!
Ăia care-au intrat pe la noi când se duceau la munte!
- Ăla e? - Ăla-i Radu!
- Ce? - Nenorocitul!
Ăla o sună?
Ăla o sună, nenorocitul!
Şi la ce nevastă are!
- Ei, acuma... - E o doamnă!
- Nu mai poţi de grija lui Radu!
Ce-i trebuie lui, dragă, panarama asta?
Că e o...
Camelia o cheamă!
Da, da, da!
Da, Camelia, da, da, Camelia!
Mi-a lăsat şi numărul ei de telefon.
Mă duc s-o sun că e ceva...
Şi-a bătut joc de copilul meu!
Alo?
Camelia?
Vai, dar câtă promptitudine, iubirea mea!
Auzi, băi, idiotule? De câte ori ţi-am spus
să nu mai îmi trimiţi mesaje compromiţătoare pe telefon?
Le-a citit soacră-mea, înţelegi?
Cum? Cum adică, le-a citit soacră-ta?
Uite-aşa, le-a citit, ce importanţă are? Mai devreme sau mai târziu tot se afla!
OK, bine, hai să nu dramatizăm. O scoatem noi cumva la capăt!
Dacă mă iubeşti, de ce nu eşti cu mine şi eşti cu ea?
Irina, te rog, linişteşte-te. Te iubesc, dar nu-mi cere acum...
Dar dacă ea n-ar mai fi?
Te-ai căsători cu mine?
Sau la tine e "primul venit, primul servit"?
Normal că te-aş fi cerut de nevastă, dar asta-i karma noastră, na!
Ne-am întâlnit prea târziu.
Irina!
Salut.
- Bună, mama! - Bună!
- Salut! - Ce faci, dar tu nu urci?
Nu mai urc, mai am de făcut nişte cumpărături şi mă prinde noaptea pe drum.
Bine!
Nu mai urc.
Cum a fost?
Bine.
Bine, ce mă bucur!
Ar trebui să veniţi şi voi, nu?
Să-i convingem şi pe ei să vină?
- E foarte frumos la noi, să ştii! - Ştiu!
Chiar dacă vouă vă place Valea Prahovei, e mai frumos la noi, aşa-i?
E foarte frumos, dar ştii cum e cu Mihai, e complicat.
Dar poate într-un weekend reuşim să ajungem, măcar noi doi.
Hai, v-aştept, te pup!
S-o convingi pe mami, da?
- Bine. - A fost frumos la tuşi, da?
- Da. - Da, v-aştept.
Ai grijă. Dă-mi un semn când ajungi, să ştiu de tine.
Bine, îţi dau! Vă pup, pa!
Cum a fost, mami? Ce-aţi făcut?
Am mâncat... Apoi am fost la păstrăvărie cu unchiul Gelu,
am mâncat păstrăv mult...
Alo?
Alo? Camelia sunt.
Da, ştiu. Bună.
Trebuie să-mi fac testele alea genetice,
le-am tot amânat.
Am tot sunat la Institut,
dar mi-au zis că se poate abia peste o lună,
şi asta dacă le vin nu ştiu ce reactivi.
Când am fost cu Clara,
ziceai că poţi vorbi şi pentru mine.
Uite, eu mâine sunt liberă, aşa că aş putea să mă ocup de asta.
Deci, cum facem?
Bine, păi atunci, vino pe la mine şi putem să mergem împreună, acolo.
La zece e bine?
Da, e perfect. Te aştept.
OK.
Pa.
- Vica! - Da, doamnă?
Eu trebuie să plec.
Aşa...
- Stai tu cu Clara două ore, te rog? - Da, nicio problemă.
Mulţumesc.
În regulă.
Da.
Atunci, vă rog să-mi daţi un telefon sau un mesaj când apare.
Bine.
Da, mulţumesc frumos.
Mersi, mersi.
Mama, pot să mă duc afară?
Da, mami, poţi să te duci afară,
dar cu o singură condiţie:
stai doar în spatele blocului, da?
Da, da...
Vezi că ies la balcon să te verific!
Nu dispar.
Bine, să nu dispari.
Da!
Bună.
Îţi dau o cafea?
Am băut acasă. Mergem?
Profesorul n-a ajuns încă la Institut
şi fără el nu putem face nimic.
Am vorbit cu asistenta şi mi-a spus că-mi dă un semn, cum apare.
Nu puteai să-mi spui?
Ce joc e ăsta?
Nu e niciun joc, doar că nu putem face nimic acolo, fără acceptul lui.
Hai să-ţi dau o cafea.
Dacă n-ar fi fost vorba de Clara, n-aş fi apelat la tine.
Crezi că-mi face vreo plăcere să te văd?
Plecăm imediat ce...
mă sună asistenta.
Puteam să plec cu Radu la Slănic.
Probabil ştiai şi anume ai făcut-o.
Crezi că nu ştiu de voi, că mă abureşti şi pe mine, ca pe Mihai?
Ăla-i un martir cum dracu' te mai suportă după toată mascarada aia cu sinuciderea?
Pe mine nu mă prosteşti.
Să nu-ţi închipui că faci ce vrei şi toată lumea înghite.
Să mai ţii minte un lucru.
N-o să-mi distrugi tu familia.
Tu chiar crezi că eşti prima cu care şi-o trage?
Prost nu e. Se întoarce acasă.
Eu nu cred nimic, Camelia.
Uite, putem să facem altfel.
Îţi iau eu probele de sânge, le duc la Institut pe urmă,
tu primeşti rezultatele şi de acolo, te descurci.
Hai să terminăm odată.
Vin imediat.
Strânge pumnul, te rog.
Trebuie să luăm patru eprubete de sânge.
Sunt multe analize.
Asta este seringa,
este desigilată, sterilă,
am pus ser fiziologic în ea
să diluăm un pic sângele, nu vreau să te înţep de mai multe ori.
Bine, hai!
Prea mult ai stat în calea noastră.
Şi uite că te-am eliberat şi pe tine.
Oricum, nu te mai iubea.
Dacă ne-ai fi lăsat să fim fericiţi,
nu s-ar fi ajuns aici.
Prea mult timp am fost lăsată pe locul doi.
- Da, mami, ce e? - Mi-e sete.
Bine, hai să-ţi dau ceva să bei.
De ce pute aşa?
Am dezinfectat, mamă, că altfel, ne umplem de gândaci.
Uite.
Nu, mami, mai bine mai ieşi un pic afară, că nu putem sta în casă acum,
trebuie să aerisesc, trebuie să curăţ tot...
Dacă cumva ţi se face foame, uite, poţi să...
puteţi să mergeţi la Mc să mâncaţi acolo ceva, cu toţii, da?
Mi-ar plăcea să dezinfectezi mai des!
- Bine, aveţi grijă, da? - Da!
- Alo? - Bună! Bună, Vica.
Uite, tot o sun pe Camelia şi nu-mi răspunde. E acasă?
Nu, a plecat azi dimineaţă, dar zicea că vine în vreo două ore.
Păi şi unde e?
Nu mi-a spus.
Şi eu am încercat s-o sun, văd că nu-mi răspunde.
Bun, mai stai te rog, că vin şi eu acum. Maxim într-o oră ajung.
Sigur, domnu' Radu, vă aştept.
Nicio problemă.
Mersi, pa-pa!
Bună. Ai vreo veste?
Nimic, nimic. Am încercat şi la telefon,
spune că nu e disponibil numărul.
Păi şi dimineaţă, când a plecat, nu ţi-a zis nimic?
Poate, nu ştiu, n-ai fost tu atentă, sau ceva!
Nu mi-a spus, domnu' Radu! Am văzut doar c-a plecat cu un Uber, atât.
Bine, poţi să pleci, mersi.
Stai. Stai să-ţi dau nişte bani.
De fapt, nu ştiu dacă am scoşi.
Atunci lăsaţi că nu-i problemă, îmi daţi data viitoare.
- Pot să vă mai ajut cu ceva? - Nu ai cu ce, mersi frumos.
Clara unde e?
Sus, îşi face temele.
Să ştiţi că şi ea crede că i s-a întâmplat ceva.
- Doamne fereşte! - Să sperăm că nu.
Oricum, o să mai sun pe la prieteni, pe la spitale, poliţie...
Vedem. De obicei, când îi pică telefonul, face ea cumva şi dă de mine.
Pot să vă mai ajut cu ceva?
Nu, mersi.
- Auzi? - Da, ziceţi.
E OK, poţi să pleci. Mersi.
Bine, la revedere.
- Alo? - Bună!
Bună, Irina, scuze deranjul.
Ştii cumva ceva de Camelia?
Dar ce oficiali suntem!
Nu mă deranjezi, să ştii.
Irina, te rog. Nu ştiu nimic de ea.
Nimeni nu ştie nimic de ea.
Poate şi-o fi găsit şi ea pe unul.
Tot vorbea de analizele alea.
M-am gândit că... cum ne-ai ajutat atunci, cu Clara...
Da, Radu, a fost azi dimineaţă pe la mine.
Tu vorbeşti serios?
Da, am tot sunat la Institut,
la prima oră. Poţi să verifici, dacă vrei.
Bun, şi?
Şi... nimic!
Profesorul n-a ajuns la timp, ea n-a mai avut răbdare să aştepte şi a plecat.
Păi şi, unde s-a dus?
Crezi că ea-mi spune mie unde se duce?
Bine, mersi. Hai că sun la Institut.
Hai să recapitulăm.
Deci, impiegatul a semnalat coletul
cu segmentele inferioare ale picioarelor
la ora 15:17 fix, la 112.
Din declaraţie reiese că cel care a depozitat coletul
este o femeie,
aproximativ 1,60 m înălţime, 35-40 de ani.
Avem un portret robot. Aproximativ.
Martorul susţine că a văzut-o doar din profil, în trecere.
Din cercetarea la faţa locului,
reiese că cel care a făcut depesarea
este un bun cunoscător al anatomiei,
deşi tăieturile au fost făcute nu cu bisturiul, ci cu un cuţit obişnuit.
Picioarele aparţin unei victime de sex feminin de circa 30 până în 40 de ani.
La ora 16:30 a fost găsit un al doilea colet,
în proximitatea grădinii de vară.
Conţine un tors de femeie, eviscerat în prealabil.
Se pare că avem de a face cu un măcelar.
Prioritatea zero este să găsim celelalte părţi ale cadavrului.
Avem mare noroc că media încă nu ştie nimic.
Hai. Hai, măi, Picasso, ia şi mănâncă.
Dar nu mi-e foame!
Măi mamă, toată lumea mănâncă.
Şi Robin Hood mănâncă. Şi Spartacus mănâncă.
Bine, dacă mă obligi!
Te oblig. Să văd farfuria asta goală, da?
Bine!
Hai! Hai că poţi. Eu mai am un pic de treabă.
Alo!
Ce faci?
Uite, o caut pe Cami.
Ai vreo veste?
Nu, dar vreau să treci pe la mine.
Acum?
Trebuie să-i duc hainele Clarei.
Am lăsat-o la ai mei, până când se întoarce Cami.
Mă rog, până când o găsesc.
Şi dacă nu mai vine?
Cum adică? De ce să nu mai vină?
Auzi? Tu ştii ceva şi nu vrei să-mi zici?
Ţi-am zis ce vreau. Vreau să treci pe la mine, acum!
Hai, mă!
Bună.
- Vrei? - Nu.
- Zi! - Ce?
Păi, mi-ai zis să vin la tine.
Te ascult.
Nu ştiu...
Mi-ai zis c-a fost dimineaţă la tine,
că a plecat nervoasă, poate ţi-a mai zis ceva,
nu putea să dispară aşa, pur şi simplu, fără nicio vorbă, e...
Adică, nu e felul ei.
Vorbeşte mai încet, te rog! Doarme Mircea.
Eu nu înţeleg ce te şochează pe tine aşa.
Poate că şi-a dat seama c-a pierdut lupta, că n-o mai iubeşti şi...
Nu cred.
OK, s-a supărat pe mine, da?
Dar nu cred c-a lăsat-o pe Clara de izbelişte, OK?
Ceva nu puşcă.
Poate-şi doreşte o altă viaţă, te-ai gândit la asta?
O viaţă care să nu mai aibă nicio legătură cu trecutul.
Auzi, tu de fapt, de ce m-ai chemat?
Pentru că e momentul să te hotărăşti.
Să, ce?
Să fim împreună.
Eu cu Mihai oricum nu mai am absolut nimic în comun
şi tu ai spus că mă iubeşti, nu?
Irina, nu e momentul acum, OK?
- Dar când? - Nu e momentul acum!
M-ai minţit!
Nu te-am minţit. Ţi-am spus doar că nu sunt pregătit să-mi las familia.
Uite că te-a lăsat familia!
Nu înţeleg de ce umbli aşa, ca un câine jigărit...
- Irina... - Singur...
Irina, hai să încetăm, OK?
Fără stăpân...
Irina, ascultă-mă. Încetează, te rog frumos.
Dacă-ţi mai aduci aminte ceva de ea, spune-mi, mă grăbesc.
Se pare că tu eşti ultima persoană care a văzut-o.
Da, eu sunt ultima persoană care a văzut-o...
în viaţă.
Poftim?
Am omorât-o.
Pentru tine am făcut-o.
Pentru noi, ca să putem fi împreună.
Nu asta ţi-ai dorit?
Nu?
Nu asta ai vrut?
Chiar trebuie să plec.
Stai puţin.
Stai puţin. Închide uşa. Vreau să mă ajuţi cu ceva.
Vreau să-mi duci ceva la maşină.
Vreau să-mi cari ăsta, să-l bagi în portbagaj.
Te rog.
Când ajungi în parcare, sună-mă,
ca să-ţi descui.
Ia zi, ce-avem azi?
Azi noapte la 3:20 a sunat un tip la 112.
I-a dispărut soţia, de ieri de dimineaţă.
A dat semnalmente care corespund cu cele ale victimei noastre.
Le-am spus să-l convoace la prima oră şi să-l aducă la morgă.
Deocamdată picioarele, până mai găsim ceva.
Până vine rezultatul de la toxicologie,
nu pot să vă spun dac-a fost
otrăvită sau anesteziată, înainte de ciopârţire.
Depesare.
Natural, depesare, da.
Anesteziată?
Da. Sunt tot soiul de perverşi.
Adică, poate fi vorba şi de o moarte accidentală!
- De ce nu? - Haideţi.
Haideţi aici.
- Ea e. - Va trebui să stăm de vorbă.
Puteţi să veniţi cu noi?
Da.
Va trebui să veniţi cu noi, doamnă.
Pur şi simplu ne simţeam bine împreună
şi am continuat să ne întâlnim, de mai multe ori.
Şi în cuplu, adică eu cu soţia şi ea cu soţul ei, şi...
separat.
Mi-a cerut asta de foarte multe ori
şi i-am comunicat că n-o să fac lucrul ăsta în momentul de faţă
pentru că am o fetiţă mică, care trebuie crescută alături de mama ei...
Trebuia să mergem la Institut să...
Să ia nişte analize de sânge.
Erau importante pentru ea...
Din păcate, n-am reuşit să ajungem la timp,
pentru că profesorul nu a răspuns la telefon, nu ajunsese acolo...
"Din păcate", pentru cine?
Pentru nimeni.
- Bună ziua. - Bună ziua!
- Domnul Mirea? - Da.
Aveţi o problemă, vă rog.
Haideţi cu noi.
- Sunteţi de la Poliţie? - Da. De la Poliţie.
Hai, urmaţi-mă.
De doi ani de zile, de când a fost arestată,
am tot încercat s-o vizitez, dar m-a refuzat de fiecare dată.
- Nu sunteţi singura. - Am auzit.
Am auzit că nici cu ai ei nu vrea să se vadă.
Nu mai vorbeşte cu nimeni.
Poate că are nevoie de ajutor, de un consult?
Nu trebuie să vă faceţi griji.
Ştiţi ce cred eu?
Că se mai simte mai liberă acum, decât înainte.
Ştiu, sună absurd, dar...
Tot cazul ăsta a fost absurd.
Vă rog să-i daţi şi revistele astea. Le tot adun, pentru ea.
Sigur, le trimit eu la penitenciar.
Dragă Carol,
Singurul meu prieten adevărat.
În această lume plină de invidie şi meschinărie,
tu eşti singurul care m-a înţeles cu adevărat.
Viaţa ne-a despărţit iar eu am făcut multe greşeli
greu de iertat. Îmi pare rău.
Dar să ştii că nu m-am oprit nicio clipă din a mă gândi la tine.