Downloaded from YTS.BZ
FALLOUT A GHÚL KARÁCSONYA
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ez itt nem Kifalva, de megteszi.
Van elég fiolám, ami elég a karácsony 12 napjára.
Látjátok ezt?
Ez nem fahasáb, hanem egy emberi kar.
Konkrétan egy kövér ember karja.
Szépen ég, ugye?
Meglepő, mi?
Év közben kiszárítok pár ilyet,
mert télen jó szolgálatot tesznek.
Kardra és karra fel! Ezt szoktam mondani.
Mondanék az évszaknak megfelelő köszöntőt,
de nemigen vannak már évszakok idekint.
És az hétszentség, hogy Mikulás sincs.
Fáj az állam a beszédtől,
szóval inkább bámuljuk a tüzet egy kicsit!
Ha elaludnék, toljátok arrébb a fejem a tűztől!
Mr. Új Vegast halljátok, élőben a névrokonomból,
az összes ünnepi kedvencetekkel idén karácsonykor.
Remélem, kényelmesen vagytok a jó melegben,
és nem azért, mert mindjárt elájultok,
hacsak épp nem ezt akarjátok.
Mind hozott anyagokkal birkózunk meg az élet borzalmaival.
Egész éjjel kérhettek számokat,
és felolvasom a karácsonyi üdvözleteket és a szívmelengető sztorikat is az adásban.
Itt is van egy Bobtól, az egykori Arizonából.
Azt írja: „A kutyám elszökött szenteste,
és úgy hidd el, hogy pont ugyanaz történt, mint a világ legelső karácsonyán.
Vadidegenek jöttek mindenfelől, hogy segítsenek megkeresni,
pont úgy, mint a háromkirályok Napkeletről.
Én is királyként dolgoztam velük,
Isten pedig minden királyok királya.
Szóval volt öt királyunk, de összesen heten voltunk.
Két nő és öt férfi, vagyis öt király,
két királynő, plusz én, plusz Isten, az összesen kilenc király,
a királynőket is beleértve.
És egyikünk se tudta, hol a nyavalyában van a kutya.
És eszembe jutott: 'Ez pont olyan, mint Jézus az eredeti sztoriban.
A kutya az elveszett Kisjézus.'
Szóval kezdtem nagyon kiborulni,
mert az is elég baj, hogy elveszett a kutya,
de ő szokta jelezni is, ha jön valaki.
Szóval jöttek a népek, de nem találják.
Plusz folyton kérdezgetik, hogy van-e anyagom.
Van, de nem adok nekik.
És dühös vagyok, mert bűntudatom lett emiatt.
Igen, vannak dühkezelési gondjaim,
de pont ezért nem adhatok nekik a cuccból.
Orvosság.
Mindegy, kiderült, hogy a kutya nem ment messzire.
Hallotta, amikor legyilkoltam pár embert,
megijedt, és elbújt a panelek közt.
Végül előjött,
amikor elkezdtem sütögetni az egyiket, akit megöltem.
Ezt jó lett volna tudni, mielőtt legyilkoltam a többi királyt.
De azt tettem, ami a legjobbnak tűnt a rendelkezésre álló információk alapján.
Száz szó, mint száz,
nem tudtam, hogy a karácsonyhoz kell egy kutya,
csak amikor megpróbáltam megünnepelni nélküle.
Szánalmas, nem? Utálom is magam érte.”
Kösz, Bob.
Most jöjjön egy ünnepi dallam, ami gyorsabban ellazít,
mint egy kemgázokkal teli vér-agy gát.
Üdv, DJ Mr. Új Vegas vagyok,
és ahogy elképzelem, hogy ott ültök, és engem hallgattok a neglizsétekben,
az agyam egyből 45-ös fordulatszámon kezd pörögni.
Jöjjön egy dal!
Imádom ezeket a régi lemezeket,
de a ti történeteiteket még szívesebben hallgatom.
Meséljetek!
Itt egy kis karácsonyi sztori Sluggins Rextől,
aki a Siltlandsből írta nekünk ezt a visszaemlékezést.
„Sokan panaszkodnak arra, hogy milyen a karácsony a Pusztaságban,
pedig jobb, mint a menedékekben.
Komolyan. Tavaly egy menedékben ünnepeltem a karácsonyt, és ócska volt.
Nyomatták a 'Karácsony Hawaiin' témát,
de gázos és giccses volt.
Azt mondták: 'Gyere, kóstold meg a kalua sertést!'
Aztán adtak egy nyamvadt koktélvirslit.
Eléggé kiábrándító.
Bár már évek óta nem jártam emberek közt,
akkor is nagyon béna volt.
Ez is egyfajta karácsonyi ajándék,
ha tudod, hogy sokkal érdekesebb vagy,
mint a menedéklakók 100 százaléka.
Ettől úgy érzem magam, mintha jóban lennék a Mikulással.
Szóval Miku, ha hallod ezt, hozd vissza az igazi kalua sertést!
Mind láttuk a bazi nagy disznóféleségeket kóborolni a Pusztaságban.
Vagyis én biztos láttam, vagy legalábbis a nagy porfelhőket, amiket felvernek.
Az összes hallgatód összefoghatna, és csaphatnánk egy vadászatot.
A csapat fele nagy gödröket áshatna,
és telerakhatná azokat a forró kövekkel, amik újabban vannak, és sose hűlnek ki,
hátha azoknak a dögöknek is lenne olyan jó íze, mint a kaluának.
Esküszöm, én megkóstolnám.
Nézhetnéd, hogy ott helyben rögtön lerohad-e a fél pofám tőle,
mint amikor megint elkezdtek kukoricát termeszteni.”
Jó ötlet, Sluggins.
Elsőként fogok jelentkezni a vadászatodra.
Ki ismeri fel ezt a karácsonyi klasszikust?
Akár meghallgatjátok az összes kérést, akár nem,
mindig imádni foglak titeket.
És ez örökké így lesz.
Kedves hallgatóim, imádlak titeket, egytől egyig.
Érzem, hogy a szeretetetek visszasugárzik rám, mint a hanghullámok.
Úgy söpör végig rajtam, mint egy atomrobbanás.
Küldjétek csak a kéréseket!
Itt egy levél Dühös Rontól.
Azt írja: „Azért vagyok dühös, mert minden karácsonykor ugyanazokat a dalokat hallom.
De már nem jelentenek nekem semmit.
Mi köze az életemhez egy 8000 kilométerre levő kisbabáról szóló karácsonyi dalnak?
Engem az olyan művek érintenek meg, amikkel azonosulni tudok.
Játssz valami kortárs cuccot, ami a Pusztaságban készült!”
Sajnálom, Ron, dühös leszel.
De sajnos csak ezek a lemezek vannak meg nekünk a rádióban.
A többi vagy elégett, vagy banditák vitték el.
Ezért ma este szóljon immár ötödször az „Isten tartson meg minket, jó urak”!
Ismét itt vagyok a karácsonyi üdvözleteitekkel és üzeneteitekkel.
Ezt Andy C. írta: „Imádom ezeket a régi számokat,
de nehéz szívvel éneklem a karácsonyi dalokat
annak tudatában, hogy több mint száz embert megettem.”
Semmi gond, Andy, majd a lemezek énekelnek helyetted.
Andy folytatja: „A 'Rudolf, a piros orrú rénszarvasra' is
nehéz volt rázendíteni, miután megöltem valakit,
de miután felfaltam az egész családját is,
képtelen voltam végigénekelni anélkül, hogy könnyekbe ne törjek ki.
Valahogy elveszi a karácsony örömét,
ha az ember megeszi azokat, akikkel korábban együtt ünnepelt.
Mivel tudom, milyen íze van az emberi epehólyagnak, azt éneklem, hogy:
'Csendes éj.
Mi máson gondolkodnék, mint az epén?'
Könnyű elénekelni a szöveget,
de a szavak már nem jelentenek semmit.
Egyáltalán mi az a 'szán'?
Már vagy 400 éve nem hallottam száncsengőt.
De a barátaimat és szomszédaimat szánalom nélkül megeszem.
A csengő csikós szán semmit nem jelent nekem.
Elzavartak egy családi vacsoráról, mert felhoztam, hogy az unokatesómat esszük.
Sose szabad arról beszélni, kit eszünk, miközben esszük.
Azok, akikkel voltam, azt mondták, felfordul tőle a gyomruk.
Ezt nem tudom megerősíteni, de azt igen, hogy feldühíti az embereket.
Bár ne ettem volna meg annyi embert!
Akkor most lenne valaki, aki felvidít.”
Hát, Andy C., én sem tudlak felvidítani,
mert amit elmeséltél, olyat csak egy velejéig gonosz ember művel.
De az Úrral kell elszámolnod, nem velem.
Következzen egy régi klasszikus!
George Washington Thizz írja Sandy Gulchból:
„A háború sosem változik, de a karácsony sem.
Minden évben ugyanazok a számok. Nem tűnt még fel?”
Nekem épp ez tetszik, George.
Tudod, ha egy olyan helyen élsz, ahol sosem tudod igazából, hol vagy,
mert mindenütt a folyton vándorló homokdűnék vesznek körül,
a karácsonyi dalok olyanok, mint az évem vezércsillagai.
Ha meghallom őket, tudom, hogy már nincs messze a karácsony.
DJ Mr. Új Vegas vagyok, és imádom a stílusotokat.
Vonzódom hozzátok. Értitek?
Egyik régi hallgatónk, P. levele következik DE-ből.
Azt írja: „Minden évben hallgatom a műsorodat.”
Köszönöm, P.
„És azokra gondolok, akikkel a múlt karácsonyokat töltöttem,
mikor megöltem vagy megettem őket.
Például Jimmy Cainre, aki eljött velem karácsonyi dalokat énekelni,
hogy eltereljük az áldozatok figyelmét, miközben kiraboltuk őket.
De kicsit túl mohó lett, mikor a szajrét osztottuk szét.
Ezért golyót kellett eresztenem a fejébe.
Vagy Melissára, aki mindig teleaggatta az egész kócerájt díszekkel,
és telepakolta a beomlott konténerünket
mindenféle radioaktív világító bogarakkal,
a karácsonyi hangulat jegyében.
Nagyon ronda daganatai lettek, ezért megszabadítottam a szenvedéstől.
És hogy feledhetném Nagy Sarah-t,
aki vidám szánomat irányította,
mikor rádobtuk az istrángot pár dühös brahminra,
és több mint 150 kilométert tettünk meg együtt a Pusztaságon át.
De nem köszönte meg elégszer,
ezért az ő fejét is szét kellett lőnöm.
Sokszor eszembe jut amiatt, hogy milyen sokáig tartott megszárítani,
aztán végül befalni a lábán levő, töméntelen mennyiségű húst.
Fantasztikus lába volt.
De ezt nem a szexi, hanem az éhes értelemben mondom.
Az egyik lábán találtam egy nagy cisztát,
amiben kinőtt egy egész fog.
Kérlek, játszd le nekem az 'Angyalok a mennyekben' című dalt!”
DJ Mr. Új Vegas vagyok.
És amíg itt vagyunk egymásnak,
addig sosem leszünk teljesen egyedül a nyomorunkban.
Jöjjön Kemény Ted levele a Belvidékről.
Azt írja: „Kérlek, játszd le a 'Legyen hó'-t!
Hiányzik a hó.
Jó hideg volt szerintem,
de nem az a fajta hideg, mint amikor véletlenül uránt nyalunk,
vagy amit akkor érzünk, mikor egy dohos kúszópincében alszunk.
Bárcsak látnék olyan havat, ami nem csak radioaktív fém,
amiről hullik az izzó pernye!
Emlékszem a hóra,
ami még a mikből is hullott? Felhőkből?
Próbálok visszaemlékezni, milyen volt, amikor elolvadt,
de valamiért csak az jut eszembe,
amikor a bőr lemállik az elszenesedett holttestekről és törött csontokról.
Tavaly azt hittem, havat látok,
de igazából csak egy tonnányi termesz volt, ami egy pajtából repült ki.
Bármi is volt abban a pajtában,
az még rosszabb lehetett, mint egy termeszraj.
Mostanában ilyesmik járnak a fejemben.”
Nekünk is, Ted. Boldog karácsonyt!
Szívjatok egy kis cuccot,
hátha sikerül megfeledkeznetek a körülményeitekről egy kicsit.
Mára ennyi volt, gyerekek.
Maradjatok életben odakint!
Én gyakorlatilag nem vagyok.
Mr. Új Vegast hallottátok.
Boldog karácsonyt és jó éjszakát mindenkinek!