Downloaded from YTS.BZ
[måsar skriker]
Official YIFY movies site: YTS.BZ
[svag bris]
[vågor bryter]
[vatten skvalpar och bubblar]
Präglade av sorg
och outhärdlig smärta
efter den plötsliga förlusten av Samuel Abayateye.
[helikopterblad dånar]
Den 38-åriges kropp hittades i Ada
efter att han försvunnit ombord på en tonfiskbåt,
Marine 707,
stationerad i Temas hamn.
[båtmotorer mullrar]
Jag hittade en kropp utan huvud, utan armar, utan ben.
Är det han?
Vi vet inte.
Fiskerikommissionen berättar ingenting
för någon om det.
Det finns ingenting om försvinnandet
av dessa observatörer.
Så ska vi bara sitta med armarna i kors
medan fler observatörer försvinner?
Det är obegripligt att så många observatörer
halkar och faller i havet.
[vågor bryter]
Och det här är inte bara enstaka fall.
Det händer om och om och om igen.
Det råder kaos på öppet hav.
Samma människor
som mördar observatörer och får dem att försvinna
är samma människor som dödar havet.
[Titelmusik]
[svaga bubblor under vattnet]
[bubblor under vattnet]
[stämningsfull elektronisk musik]
Observatörer följer med på kommersiella fiskefartyg
och arbetar sida vid sida med fiskarna.
Deras uppgift är att dokumentera olagliga fiskemetoder.
Observatören är vittnet till vad som pågår där ute.
Det är de som hjälper oss att förstå
om våra hav mår bra.
Hur föroreningar och överfiske skadar livet i havet.
En del av uppgifterna om plastföroreningar
kommer från observatörer.
Observatörer ingår inte i besättningen, men
det känns nästan så, eftersom man
sover i samma hytter,
äter samma mat
och jobbar samma timmar. Man står ute på däck
i sina sjöställ precis som alla andra fiskare.
Man är där ute med alla andra. Man är mitt i det.
Det är svårt att få observatörer att prata.
Om det blir känt att de har pratat med en journalist
kan de få sparken på fläcken.
Många observatörer tar det här jobbet
direkt efter högskolan i ett par år,
och går sedan vidare till en karriär
i ett labb eller på ett kontor någonstans.
Men vissa av dem blir fast, liksom.
Och att jobba på kontor kommer alltid att
kännas lite trist.
Så de fortsätter att ge sig ut igen.
Låten jag gillar att spela
skrev jag ursprungligen här ute till havs,
den heter Up with the Sun.
[ukulelespel]
Vissa säger att han är förlorad.
Kanske har han blivit funnen.
Han lyssnade på brisen.
Keith hittade ett liv som han verkligen älskade,
som lät honom...
resa jorden runt.
Han var en marinbiolog,
en idealist som drogs till romantiken på öppet hav.
Han ville göra skillnad
och hjälpa till att bevara haven.
[spänd musik]
Keith Davis här, jag gör en jämförelse av marliner.
Det här är en...
en blå marlin.
Observatörsjobbet blev hela Keiths liv.
Alla som ger sig ut på havet...
återvänder till havet.
Och sedan... försvann Keith.
[tangentbordsknatter]
Jag är reporter i den dammiga högöknen
i västra Texas. Åtta timmar från närmaste hav.
Jag har skrivit om brott, bränder och motorcyklar,
och jag har lärt mig att när man gräver i en historia
kan man hamna på ganska oväntade ställen.
[havsvågor]
Jag tror att som observatör
får man se saker
som större delen av världen aldrig får se.
Man får resa till platser
dit de flesta aldrig kommer att resa.
Jag har hört observatörer berätta om att vara på ett fartyg
så långt ute till havs, och det är otroligt stilla.
Stjärnorna speglas i havets stillhet,
liksom i en oändlig virvel av stjärnor.
Nära och personliga möten med valar
och med marint liv.
Jag tror att allt det där är riktigt förtrollande.
Och för en viss sorts person, som Keith,
blir man liksom beroende av det.
Åh ja, han älskade att spela sin musik
och spela Grateful Dead. Dansa.
Han hade aldrig skor på sig.
Han var en sån liten hippie.
Och sen försvann han.
[vågor slår] [spänd musik]
Här ute till havs,
på ett omlastningsfartyg.
Den sista båt som Keith var på,
så vitt vi vet, var Victoria 168.
Den ingick i en tonfiskeflotta
som utgick från Panama.
Omlastningsfartygen är i princip
kylda lastfartyg
utrustade med frysar som fryser ner till -60.
Och det är den frysta fisken av sashimikvalitet.
Och längre bak på fartyget
finns förnödenheterna som ska
föras över till fiskefartygen.
De får bränsle,
bete och mat,
så att de kan stanna ute i upp till ett år.
Det längsta jag har hört talas om är ett fartyg
som var kontinuerligt till sjöss i tio år.
Det här med omlastning var nästan svårt att ta in.
Bara tanken på att vara till sjöss i åratal
utan att gå i land.
Omlastning är anledningen till att vi har billig fisk.
Båtarna behöver inte
åka fram och tillbaka till hamn, vilket tar tid.
Det kostar pengar. Och det har ett pris för miljön.
Vi har ett brutalt effektivt system,
ofta utan någon kommunikation,
utan någon tillsyn.
Och fruktansvärda övergrepp kan förekomma där ute
eftersom ingen egentligen håller uppsikt.
Det verkar vara en oljefläck.
Jag vet inte var den kommer ifrån.
Den videon av Keith
är den sista kända inspelningen av hans röst.
Några dagar efter att han filmade den
försvann han.
Det finns ett mejl från fartyget
adresserat till Keiths arbetsgivare, och det innehåller
en tidslinje över vad som hände dagen innan.
De påbörjade omlastningsarbetet klockan 08.35 den morgonen,
och lunch serveras klockan 11.30.
Men sedan, klockan 14.50, finns en notering om att
Keith sågs gå tillbaka till sin hytt.
En timme och 15 minuter senare,
när omlastningen av fisken är klar
och överstyrmannen behöver en underskrift av Keith,
går han inte att hitta.
En anteckning 15 minuter senare lyder:
alla fartyg sökte om och om igen, han kunde inte hittas.
Enligt det här mejlet
fortsätter sökandet ombord till klockan 22.25 den kvällen.
Sedan, klockan 22.30,
kontaktar de den peruanska kustbevakningen
men får inget svar.
Sökinsatserna gav ingenting.
Om Keith var vid liv när han hamnade överbord
kunde han ha överlevt en dag, kanske två.
[vågor brusar]
Tio dagar senare kom Victoria 168
tillbaka till Panama.
[vatten forsar i kanalslussarna]
Jag ville veta mer om
vad som kan ha hänt ombord på Victoria 168.
Så jag pratade med Keith Davis vän, Bubba Cook.
Ni vet hur det i en kris
alltid finns en person som är navet,
som knyter samman alla och förmedlar all information?
Här var det Bubba.
Han hade alltså rapporterat att han sett något han trodde var,
en överföring av en blåfenad tonfisk
från ett långrevsfartyg
som inte hade licens att fånga blåfenad tonfisk.
Det fanns också en rapport om att han trodde
att han hade sett kroppar föras över
som verkade vara vithajar,
vilket är en förbjuden art.
Kan Keith ha bevittnat någon form av smuggling?
Är det möjligt att han råkade se något
han inte var menad att se?
[olycksbådande musik]
Jag vet också att han skickade
ett meddelande till sin far dagarna innan,
om att han var orolig
över sin situation ombord på fartyget.
Och han var orolig nog att känna sig något hotad.
Sedan försvann han bara några dagar senare.
Vem dödade Keith Davis?
Hur börjar man ens utreda
när någon försvinner till havs?
[mistlur ljuder]
[auktionsutropare i megafon]
Det finns mörka krafter inom fiskeindustrin.
Jag är utredare.
Jag har arbetat med den globala tonfiskkampanjen
de senaste två och ett halvt åren.
Observatörer har försvunnit
under omständigheter som ser misstänkta ut.
Och vår farhåga är att det
rör sig om mord.
Och som i alla mordutredningar
måste man titta på motivet.
Vissa skulle säga att delar av fiskeindustrin
är organiserad brottslighet i sig.
De här fartygen befinner sig långt från allt av betydelse,
med total frihet och utan att någon ser på.
[spänd musik]
Genom åren har vi sett beslag av vapen,
penningtvätt och droger som smugglats på fiskefartyg.
[industriellt bakgrundsljud]
Hej.
Så roligt att äntligen få träffa dig.
Min roll var att försöka samla bevis
och arbeta med vårt team för att försöka fastställa
exakt var problemen kunde finnas.
Jag var alltså observatör,
från 1983 till 2008, till och från.
Vad är det värsta du personligen har varit med om?
[olycksbådande musik]
Jag hotades med att kastas överbord.
Vem var det som hotade dig?
Kaptenen.
Jag gömde mig i princip i min hytt i några dagar.
Jag kom visserligen ut för att äta,
men jag kände mig inte riktigt trygg.
Det vi tittar på nu är att den här utredningen ska börja
granska de här dödsfallen.
- Ja. - Till sjöss.
Vad är din roll?
Allt började med att min,
en av mina kollegor, Keith Davis, försvann.
Liz är en fantastisk person.
Och hon är ofta den första man kontaktar
när det sker någon slags observatörstragedi,
ett försvinnande eller en katastrof.
Folk hör av sig till henne
genom Association for Professional Observers.
Hon är kontaktpersonen.
Ingen
vet egentligen vad som pågår där ute
och vad, vad som krävs för att få fisk på tallriken.
Min främsta anledning
till att åka till Spanien
var att om möjligt få fram mer information
om omständigheterna kring dödsfallet,
James Junior Numbarus död.
Men också de andra observatörerna som har dött.
Många av dem har dött under de senaste åren.
James, som var den fjärde observatören
från Papua Nya Guinea som försvann.
Samtliga misstänkta fall.
[spänd musik]
Såvitt jag förstår hade fram till juli förra året
fyra personer från Papua Nya Guinea försvunnit till havs
spårlöst, oftast runt klockan två
på natten.
Vad gör PNG:s regering för att skydda våra unga män
som utför det här jobbet i frontlinjen?
Charlie Lasisi var en observatör
som tjänstgjorde ombord på ett kinesiskt fartyg
med filippinsk besättning.
Det råder knappast något tvivel om att Charlie mördades.
Hans kropp hittades bakbunden.
Åtal väcktes,
och de filippinska besättningsmännen
åtalades men släpptes till slut.
Usaia Masibalavu är en fijiansk observatör.
Wesley Talia dog ombord på ett fartyg helt i onödan.
Larry Gavin var ännu ett exempel
på en tragedi där en observatör mördades
medan han utförde sitt jobb.
[dyster musik]
Det är tragiskt och det borde inte hända.
[trafikljud]
Ingen av dessa myndigheter, ingen av dessa regeringar
har varit öppna
om omständigheterna kring någon av dessa observatörer.
Berätta vad det är du ska visa oss, Liz.
Okej. Vi har
en film från övervakningskamerorna
på fartyget som användes som bevis.
James var en blyg person.
Han var en mild person.
Tre dagar efter att han gått ombord försvann han.
Jag tycker att vi ska titta på
den från korridoren först.
Okej.
Vi ser att James kämpar för att resa sig.
[stönar]
Jag tror att rummet är precis där.
Han knackar på hytten.
Tror du att han skulle vakna och kolla vad det var?
Han är tydligt påverkad.
Påverkad, ja.
Och sedan dyker en annan besättningsman upp i samma korridor
och följer efter honom.
Några sekunder senare
tar han av sig kläderna.
Han är i riktigt dåligt skick.
Dåligt skick, ja.
Och sedan, titta, han pratar med någon.
Han bråkar. Han skyler sitt könsorgan.
Alltså, varför skulle han skyla könsorganet om han var ensam?
Jollen ligger i vattnet.
Och de sa att de sov.
De lämnar inte jollen i vattnet.
Den tas upp när de inte använder den.
[stönar]
Det är plågsamt.
Och det är... det är svårt att se på.
Han är mitt ute på havet och
att han gick överbord var skamligt.
Att... att det här har hänt.
Vad tror du hände?
Jag tror att han blev drogad
och att han tvingades ta av sig kläderna
och hoppa överbord.
Vi brukade alltid skämta om det.
Och säga: Gud, de skulle ju bara kunna kasta en överbord. Men
vi trodde aldrig
riktigt att
någon skulle göra det.
[spänd musik]
Man är i en utsatt situation.
Man är isolerad.
För att överleva försöker man komma överens med alla,
och så bjuder de en på en drink,
och innan man vet ordet av har man blivit drogad.
Drogning är definitivt en fara för observatörer.
Så mycket kan gå fel om man sänker garden.
Jag har hört om observatörer
som jagats längs kajen med en slaktarkniv.
Män som blivit tafsade på.
Det förekom ett våldtäktsförsök. En observatör som drogades,
en observatör som tvingades hoppa överbord och simma
tills kaptenen ville ta ombord dem igen.
Det finns egentligen inget man kan göra.
Man får bita ihop och göra sitt bästa.
Observatörer skriver på sekretessavtal
som förbjuder dem att dela uppgifter med någon.
De är till för att skydda företagen.
Det här har hänt gång på gång med observatörer
som har försvunnit.
Det blir bara... det blir inga konsekvenser.
Så utredningen slutförs aldrig.
Det som händer till sjöss stannar till sjöss.
Haven är enorma, och antagandet
är att man kan komma undan med vad som helst.
Finns det ingen kropp, finns det inget brott.
Det här fartyget är en brottsplats.
Vi kan se vad som hände James.
Det är tydligt. Det finns på film.
Och det är inte ofta, när något sådant här händer,
som man kan se det på film.
[spänd musik]
Jag har arbetat med att utreda
fiskerirelaterade frågor i några år nu.
Det verkar dyka upp hinder överallt,
och det råder en verklig brist på insyn.
Hemlighetsmakeri styr fiskeindustrin.
Vem har något att dölja, och varför?
[radioröst]
Vi ska besöka Oswaldo Alaniz,
som var FBI-agenten
vid tiden för Keith Davis försvinnande.
Han är så fåordig.
Jag skrev: "Jag ser fram emot att träffa dig snart."
"Vi är på väg dit."
Och han svarade: "Okej."
Om han hade varit någon jag dejtade
skulle jag ha trott att han tänkte göra slut med mig.
Men han kanske bara är en FBI-agent.
Han är bara effektiv.
Han har gått i pension från FBI,
så jag fick liksom spåra upp honom i det civila livet.
Jag blev positivt överraskad över att han gick med på att prata,
för så vitt jag vet har han
inte alls talat om det här offentligt.
Så han är helt enkelt,
betydligt närmare det här fallet
än i stort sett alla andra
jag hittills har kunnat prata med. Så...
- Hallå. - Hej!
- Rachel? - Ja!
- Ozzie. - Trevligt att träffas.
Trevligt att träffas.
Minns du var och när du först hörde
att en amerikan hade försvunnit till havs?
Jag minns den dagen.
Vi fick besked om att en amerikan saknades.
Att ett fartyg var på väg in till Vacamonte.
Och att vi kunde möta fartyget.
Det avgörande var att fartyget seglade under panamansk flagg.
Så det skulle bli lite av ett hinder,
hur vi skulle hantera och ta oss an det.
Vad... vad menar du med det?
Jo, eftersom det var panamansk flagg
var det i slutändan de som hade jurisdiktion.
Så vi fick inte genomföra några förhör.
Vi fick inte göra
någon undersökning av brottsplatsen.
Vi gick ombord på fartyget.
Vi fick delta, men det var de som ledde arbetet.
När man börjar skriva om brott inser man
hur avgörande jurisdiktionen är.
Vem som har jurisdiktion är en så grundläggande del
av huruvida ett brott klaras upp eller inte.
Och jag föreställer mig att ni stod inför
allvarliga utmaningar i utredningsarbetet
när man har en brottsplats som
befinner sig på en båt och båten är
hundratals mil ute till havs, och sedan
tog det väl tio dagar innan den kom in igen.
Och brottsplatsen var mycket oroande,
för ju längre man väntar,
desto mer tenderar bevis att förstöras
och folk hinner städa upp.
Ja. Ni fick liksom vänta på att brottsplatsen skulle komma till er.
Ja.
Hade kriminalteknik varit till nytta ens tio dagar senare?
–Absolut. –Verkligen? Vad hade ni kunnat...
Vi skulle ha letat efter blodstänk.
I hans hytt, tror jag, eller runt dörröppningen.
Det fanns många tester
och undersökningar som kunde ha gjorts.
Det hade åtminstone varit till hjälp
för att försöka klarlägga vad som hade hänt.
Vi fick inga rapporter om att en kropp hade bärgats.
Ingen kropp hade heller flutit i land.
De inblandade parterna,
fartygen,
hade inget intresse av att lämna
någon mer information om Keith.
Som sagt, hela det här fallet har,
ända sedan jag tog mig an det,
varit väldigt, väldigt frustrerande. –Ja.
Jag tror att det förekom brottsligt spel.
Av det jag hade läst i hans dagbok
hade han gjort vissa kommentarer som,
var lite oroväckande, men han ville inte...
Han ville vänta med att prata om dem tills han var i land.
Det fanns saker som han ville uppmärksamma,
kanske gällande vad han hade observerat,
som jag tror att han tänkte berätta om.
När jag tänker på Keiths situation
tänker jag på hur utsatt man blir.
Man placerar en person på en båt,
och den personen ska
observera och rapportera tillbaka,
men man bor ihop med människorna man rapporterar om.
Det finns ingenstans att fly.
Det finns ingenstans att få hjälp.
Observatörer har ibland inget säkert sätt att kommunicera
med myndigheterna i land.
Vi vet att Keith bara kunde skicka mejl
via kaptenens utrustning,
så inget privat kunde skickas.
Det är inte konstigt att observatörer ofta tiger.
Han såg något.
Vapensmuggling, människohandel.
Det händer mycket där ute.
Fartyget hade fryst fisk i lastrummet
som de var tvungna att lossa.
Kanske såg han att de överfiskade,
eller så fiskade de efter en art
som de inte fick fiska.
Det kunde ha varit något
han hade kunnat rapportera, och det hade förmodligen
fått något av fartygen i trubbel.
Kanske bestämde sig en besättningsmedlem för att
kasta honom överbord. [bubblor under vattnet]
Relingen var ganska hög runt hela fartyget.
Så man lutar sig inte bara över och ramlar.
Man måste ta sats och kasta sig över.
–Eller bli knuffad. –Eller bli knuffad.
[ljud från hamnarbetare] [olycksbådande musik]
[lastbil piper]
[vinden fladdrar]
[dunk från transportband]
Jag tror att fartyget ägs av kinesiska staten.
Det är ungefär 1 400 stycken gulfenad tonfisk.
Och på den här sidan är det albacora.
Där är det ungefär 4 000 stycken.
Det här räknas som en typisk fångst.
Tonfisk. Stillahavsområdets olja.
Den är i princip
livlinan för de flesta östater i Stilla havet.
Det här är vår gemensamma resurs.
Stilla havet har det sista
kvarvarande friska tonfiskbeståndet, och det minskar.
Och med de senaste fallen där
observatörer dött – vad är den mänskliga kostnaden?
Tonfiskburken vi äter
och sushin och sashimin vi äter?
Är det verkligen värt det?
Jag kommer från Fiji.
Jag har tillbringat större delen av min karriär med att se korruptionen
på nära håll.
Det här är en mångmiljardindustri,
och de skulle göra vad som helst för att behålla
den fria tillgång som de är så vana vid.
Vi vill utrota det olagliga fisket
och det kräver att vi eventuellt går ombord
och granskar deras dokument.
Åk ingenstans förrän vi har pratat
med kaptenen på bryggan.
[dramatisk musik]
Dung 1212. Dung 1212.
Det här är Greenpeace. Hör ni mig?
Havet är en stor del av vår tradition.
Min farfar, och även min far,
påminde mig alltid om
hur viktigt det är att bara fånga det man behöver.
Men andra fiskenationer försöker i princip
ta så mycket fisk de bara kan.
Genom observatörernas roller
och ansvar ombord
bär de på sanningen
om branschens verkliga ansikte,
om verkligheten bakom deras affärsmodell
och om vad de har dolt för oss.
Det här hotar deras möjlighet att upprätthålla
denna mångmiljardindustri
och sina vinstmarginaler.
Och på grund av det har dussintals
observatörer från Stillahavsöarna dött.
Vi kan inte bara
låta det passera utan att det dokumenteras eller rapporteras.
Ingen vet vad som pågår.
[stämningsfull musik]
Det här är vårt Stilla hav.
Det ger oss alla rikedomar.
Det ger oss vår framtid.
Ibland önskar jag
att det kunde tala.
Att det bara kunde berätta vad som har hänt där.
Där ute. Ser ni?
Vi kan inte se bortom horisonten,
men även bortom horisonten. Det finns...
Havet vill inte tala.
Oceanen vill inte tala.
Sa de var han dog?
De sa att han dog på Naurus vatten.
De kallade honom en äkta, äkta observatör.
Åh... De sa att han dog den 4 mars.
Hans loggbok slutade föras den 27 februari.
Om han inte förde sin logg mellan den 28
och den 4 mars
tror jag inte att han dog den fjärde.
Som många unga män från Kiribati
drogs Eritara till livet till sjöss.
Han tog jobb som sjöman på ett tyskt företag.
Men när han gifte sig ville han tillbringa
mindre tid till sjöss och vara närmare sin familj.
Det var då han fick höra talas om observatörsprogrammet.
Han var hårt arbetande, mycket ärlig.
Han var ambitiös.
[spänd musik]
Ibland bevittnade Eritara saker ombord som besättningen
och kaptenen helst inte velat att han skulle se.
Han berättade för Nikora att besättningen på en resa
försökte muta honom
för att han skulle blunda för olaglig hajfensfiske,
och han vägrade ta emot mutan.
Det var mycket obehagligt för honom, mycket farligt för honom.
Han åt faktiskt inte
från köket eller mässen efter det.
Han levde på sina egna nudlar och kex
eftersom han faktiskt var rädd
efter den händelsen.
Han var mycket, mycket orolig.
Eritara var bekymrad.
Höll han på att få rykte om sig att vara en tjallare?
Han var
familjens försörjare och
och det var det som
fick honom att åka ut till havs igen.
Vad hände?
Han dök inte upp till middagen.
Och när besättningen, eller några på fartyget,
gick för att se efter... Ja, de fann hans dörr låst.
Och när de öppnade den hittade de honom på golvet...
död.
Rapporten från Fijis främsta rättsläkare:
Dödsorsaken var trubbigt våld.
Det finns ett gällande domstolsbeslut som i princip säger:
Fartyget får inte gå ut och fiska.
Stanna tills utredningen är klar.
Just det.
Sju och en halv månad senare
anlitade bolaget en patolog i Nya Zeeland.
Dödsorsaken ändrades från trauma till högt blodtryck.
[stämningsfull musik]
Vad som än hände
så frisläppte polischefen vid riksåklagarens kontor
fartyget.
Ja.
Jag har aldrig sett något fall med flera
obduktionsrapporter
med så drastiskt olika slutsatser.
Bolagen är under stor press
att ha så många fartyg som möjligt ute och fiska så mycket som möjligt,
för det är ju det som är deras verksamhet.
De har inte råd att ha en båt
liggande vid kajen som
en del av en utredning.
Så jag kan tänka mig
att bolaget vill
få ut båten på fiske igen.
Är de bara siffror, för att bolagen tjänar
massor av pengar på tonfisk eller fiske?
Är det okej att 1 eller 2 eller 3 eller 20 eller 30 eller 40 dör?
Jag menar, herregud.
Det är helt fel.
Det är bara inte...
Det är en skam
för Stillahavsöborna.
Jag är väl medveten om
graden av korruption i den här branschen.
Och det är familjerna som
behöver den rättvisa som detta förtjänar.
[rytmisk, livfull musik]
Jag ville höra om Keith Davis sista dagar
ombord på Victoria 168
och om utredningen av hans död.
Eftersom fartyget seglade under panamansk flagg
var det Panama som hade den yttersta befogenheten här,
och de begärde att få kontroll över fallet.
Så det blev de som fick leda utredningen.
César Petti var huvudutredare i det här fallet.
Det var han som var på plats.
När fick ni först höra att en observatör hade försvunnit?
Den 17 september
kontaktades myndigheterna om en man som saknades på ett fartyg.
Den 20 september anländer fartyget
till en hamn i Panama, Vacamonte.
Och myndigheterna förhörde hela besättningen.
Ett av fartygen som Victoria 168
mötte hade just kommit från hamn,
och det bröt mönstret
för vad man normalt skulle förvänta sig.
Kände ni till
detta ovanliga beteende hos Chung Kuo 818,
och utreddes det över huvud taget?
Om fartyget Chung Kuo
har vi inte så mycket information.
Vi vet att de höll på med omlastning
med Victoria när mr Davis försvann.
Det är mycket avvikande
att ett av dessa långrevsfartyg över huvud taget går i hamn,
vilket hans båt hade gjort,
bara några dagar innan Keith försvann.
Det vi vet från Keiths anteckningar är att
den officiella förklaringen åtminstone var att
de hade en sjuk besättningsman och var tvungna att skynda till hamn
för att få honom till sjukhus.
Vissa har spekulerat i att Keith kanske
såg något som han inte borde ha sett.
Kanske förekom det narkotikasmuggling.
Vapensmuggling, människohandel –
alla möjliga saker som vi vet förekommer till havs.
Utomlands är man väldigt hårt drabbad
av narkotikasmuggling och
situationer som kanske inte är vanliga
vid Panamas kuster, men som förmodligen
är vanliga i andra länder.
Han snubblade inte bara och föll överbord.
För mig råder det ingen tvekan om att han mördades.
När man ser till alla omständigheter –
det faktum att han hade arbetat som observatör i 16 år.
Han var den som skrev boken om observatörers säkerhet och trygghet.
Keith bidrog till att observatörernas rättighetsförklaring antogs,
en viktig deklaration som kom till
vid den internationella konferensen om fiske-
och observatörsövervakning.
[spänd musik]
På konferensen visar Keith en video av ett långrevsfartyg
med kapacitet för ungefär 20 personer,
där 65 personer var hopträngda –
extremt trångt, extremt farligt.
Keith blev naturligtvis förfärad av detta och visade det öppet.
Om observatörer blir avslöjade
som tjallare, löper de ännu större risk.
Det var inte säkert för honom.
Han kände sig hotad.
Två år senare åkte han ut igen
och sedan dog han.
[vågor slår] [spänd musik]
Man har en person
i en situation där vi vet att brottsligheten är utbredd.
Han hade bevittnat brott mot mänskliga rättigheter
och miljöbrott innan han försvann.
Vi vet att Keith inte var en person
som såg något som var fel och sedan höll tyst om det.
Han var en person som sa ifrån,
ibland till sin egen nackdel.
Det var viktigare för dem att dölja
vad de nu höll på med
ombord på fartyget och döda en människa.
Än... ni vet, det...
Det finns ingen rättvisa i det.
När det hände honom minns jag att jag satt vid mitt skrivbord.
Min kollega satt mittemot mig.
Och jag sa:
"Gud, jag hoppas att de dödade honom
innan de kastade honom överbord."
För jag kunde inte tänka mig något värre
än att lämnas att driva till havs och se fartyget avlägsna sig,
i vetskap om att man kommer att dö.
[bubblande under vattnet]
[elektronisk musikstöt]
[signal från Zoom-samtal]
Toppen.
Eller hur?
Så vi kör. Varsågod, Lagi.
Jag är i desperat behov av
ett par extra ögon på mycket av det här.
Ja, det finns ganska många obesvarade frågor.
Vi har länge kämpat
med att få tillgång till officiella dokument.
Vissa saker stämmer inte.
Det finns uppenbarligen
gråzoner kring Eritaras officiella loggbok.
Han hade noterat
att det fanns 14 ton tonfisk
som han hade underkänt.
Anlitandet av den andra patologen.
Vad vet vi om det? Hur gick det till?
Det ordnades av företagets advokat... i Kiribati.
Så det måste ha varit
det måste ha varit en patolog
som verkade i företagets intresse.
Ni vet, jag har också kommit till den punkt
där jag har min egen
konspirationsteori kring det här,
men jag vill verkligen kunna låta mig vägledas av fakta.
Det verkar finnas tillräckligt med information
för att vi ska kunna dra bättre, säkrare
slutsatser för familjens skull än vad vi har nu.
Se bara till att jag...
En av Kiribatis fiskeriobservatörer
hade dött till havs under den perioden,
och de transporterade kroppen till Tarawa.
Så vi försöker ta reda på när den sista rapporteringen skedde.
Så den slutade rapportera den...
–Den 1 mars. –Den 1 mars, alltså?
Så även den 31:a rapporterade den fortfarande inte.
Ja.
–Så... –Det finns en felande länk här.
–De rapporterade inte. –Mellan?
Från Marshallöarna till Nauru,
och sedan dyker de upp igen i den här
fickan av internationellt vatten.
Jag har kontrollerat fartygets rutt.
Vi kan fastställa att det var på internationellt vatten
mellan den 27:e och 28:e.
Det borde ha nått Naurus gräns.
Vi vet att det inte skedde någon rapportering under den tiden.
Nyligen avslöjades det
att 75 % av fiskefartygen går mörklagda.
Antingen fiskar de där de inte borde
eller så har de något att dölja.
VMS är avstängt.
Det finns mörka områden för fartyget.
Det finns luckor i bevisningen. Det finns...
motstridiga uppgifter om dödstidpunkten.
Under sådana omständigheter
vill man absolut kunna granska allt material
väldigt noggrant, i stället för att bara
godta det rakt av.
Filmar han fortfarande?
[stämningsfull musik]
[mistlur ljuder]
Jag är en väldigt andlig person.
På grund av smärtan och traumat
som det här fallet innebär
tillåter jag mig själv att känna
de känslor som krävs.
Allt jag gör måste vara genomtänkt.
[stämningsfull musik]
Systemet måste ifrågasättas.
Jag känner mig mentalt förberedd.
Jag ska göra mitt bästa
för att hålla fokus.
Jag är trött, men jag är redo.
Innerst inne vet jag att jag kommer att få några svar.
Bula, doktor Patricia.
Jag ska träffa doktor Patricia
för att hitta kopplingen mellan
det som händer i den politiska världen
och det som faktiskt sker till havs.
[skratt]
Roligt att ses.
Bula, roligt att ses.
Kom in. Tack.
James Junior Numbaru, observatör, föll eller hoppade överbord
från Feng Xiang 818 öster om Nauru.
Kinesisk flagg.
Föll eller hoppade överbord. Vem vet?
En filippinare föll överbord.
Föll överbord.
Hur vet man att de föll överbord?
Han kan ha blivit slagen i huvudet.
Drunkning, lunginflammation, mord.
Jag tror att trygghet och säkerhet börjar
bli den stora frågan som vi behöver
gå till botten med nu. Hur är det med besättningen ombord?
Hur är det med observatörerna?
Hur... vem ansvarar för deras trygghet och säkerhet?
Det var kommissionen som beslutade att ha observatörer.
Så det är som i ett stort företag,
ansvaret ligger hos ledningen.
Det som verkligen skakar mig är att när man pratar med männen
får man höra alla möjliga saker.
Folk har berättat för oss om hajfensfiske
och om en man som kaptenen inte gillade,
och han blev misshandlad.
Mannen dog till slut,
och de tvättade hans kropp och lade honom i frysen.
Vi hör alla sådana historier.
Observatörerna ska hålla skurkarna ärliga.
Bubba Cook... Ni känner Bubba mycket väl.
Hans ståndpunkt är att om en observatör dör
borde fartyget förbjudas att fiska
i två eller tre månader.
Bara så. Men nej, ingenting händer.
Det gör mig verkligen förbannad.
Ingen vill göra någonting.
Varför tror du att det tillåts hända?
Det som hindrar,
det som enligt mig hindrar många av dessa frågor från att ställas,
är tillträdesavgifterna.
Dessa företag betalar tillträdesavgifter till
alla länder i Stilla havet,
till Fiji, Tuvalu, Samoa.
Alla dessa länder i Stilla havet,
och för många av dem utgör det 50 procent
eller mer av deras budget,
tillträdesavgifterna som kommer från de här företagen.
Så om man skulle slå larm om det,
är det deras rädsla,
att fartygen säger: då struntar vi i er.
Vi tänker inte fiska i era vatten längre.
[olycksbådande musik]
[biltuta]
Vi börjar avslöja...
den mörka sidan av den här branschen.
Vi måste börja ställa svåra frågor nu.
Doktor Manu, förklara för oss exakt vad FFA gör.
FFA är ett rådgivande organ för 17 medlemsländer
som ger råd
om förvaltningen och utvecklingen
av våra värdefulla tonfiskresurser.
Tonfiskindustrin, tillträdesavgifterna
som vi genererar från denna resurs,
ger över 460 miljoner US-dollar om året.
[olycksbådande musik]
Över 50 procent av världens tonfisk
kommer från västra centrala Stilla havet.
Stilla havet är den enda regionen
i världen där alla fyra stora
tonfiskbestånd är biologiskt friska.
Och det är inte ett ansvar vi tar lätt på.
[industriellt bakgrundsljud]
Massmarknaden för billig tonfisk, det är främst bonit,
det är en fisk som inte
ska vara överfiskad, men den är överfiskad.
Den största förändringen i havet skedde
för 40 år sedan.
Den massiva industrialiseringen
av fisket över hela världen.
Vi jagar de sista resterna av de stora fiskarna.
Det finns ett läger som säger att allt
är bra med tonfisket.
Och det finns ett annat läger som säger
att något är helt fel.
[surrande transportband]
[stämningsfull musik]
Alltså, hela idén med tonfisk på burk
och kommersialiseringen av en vild produkt,
det kan vara problemet.
Varje år
tar vi upp 80 till 90 miljoner ton ur havet.
Det motsvarar vikten av Kinas hela befolkning.
Tonfisken är så värdefull.
Men när man fångar tonfisk
fångar man produktiviteten från en enorm del av havet.
Den är havets lejon, havets tiger.
Det är inte rimligt att den ska vara
något billigt för masskonsumtion.
När man väl har konservfabriker och leveranskedjor
är det väldigt svårt att backa tillbaka.
Så alla förutsättningar för en kollaps finns på plats.
Vi borde stänga det fria havet för allt fiske.
[vågor brusar]
[stilla musik]
Bestånden skulle återhämta sig,
och om de återhämtade sig
skulle de också vandra dit där de kan fångas.
Man skulle inte förlora någon fångst.
Man skulle kanske fånga ännu mer.
Det skulle skapa rättvisa kring havets rikedomar.
Det har förekommit ett antal
fall på senare tid där observatörer har dött till sjöss.
Och en del av det arbete vi har gjort
går ut på att
närmare utreda vad
vad som händer vid den här sortens incidenter.
Observatörernas säkerhet och välbefinnande
är högsta prioritet för våra medlemmar.
Men observatörernas dödsfall
är något som visar oss
att vi fortfarande har mycket arbete kvar att göra.
Och jag tror att
FFA:s medlemmar är eniga om att säkerställa det.
Vi har alltså
ett stort antal observatörer anställda, över 100.
Hur säkerställer vi deras säkerhet?
Vilka är några av de åtgärder
och bestämmelser som ni har?
Vi har ett bra system här
där varje observatör tas in.
De genomgår en rigorös utbildning och
villkoren diskuteras med dem, tillsammans med företaget.
[olycksbådande musik]
Observatörerna är de mest utsatta människorna
ute på de här båtarna.
De misshandlas. De dödas.
[bubblande]
Vi har sett observatörer som människorättsförsvarare,
så som de definieras av FN.
De förtjänar
ett förstärkt skydd från FN-systemet.
Och de är där för att se till att vår mänskliga rättighet
till en hälsosam miljö respekteras.
Tonfisk är känd för att produceras med tvångsarbete,
på bekostnad av observatörers liv.
[stämningsfull musik] [vinden blåser]
I slutändan är det pengar de här företagen vill ha.
De bryr sig inte om till vilket pris de når vinsterna.
Även om det kostar människoliv.
Fisk- och skaldjursindustrin,
fiskeindustrin, lovade att reglera sig själv.
RFMO:erna och industrin står varandra mycket nära.
Det finns några mycket mäktiga
aktörer och intressen inom RFMO:erna
som blockerar förslag om skydd för observatörer.
De är helt olämpade för att skydda och bevara.
[stämningsfull musik]
Alla vi i Ghana har i generation efter generation
varit beroende av havet.
Men jag är rädd att det om dagar, veckor, månader, år
kanske inte finns någon fisk kvar i havet.
För våra kustsamhällen finns det inget alternativt
sätt att försörja sig som räcker för dem.
Så tar man bort det har de i princip ingenting.
Deras hopp och drömmar är knutna till havet,
och vi måste skydda
den värdefulla resurs som vi faktiskt har.
Emmanuel Essien,
anställd vid Fiskerikommissionen, placerades
ombord på ett kinesiskt fartyg den 5 juli 2019.
Meng Xin 15 hade gett sig ut
för att fiska, men runt klockan sju på kvällen
den ödesdigra dagen upptäckte besättningen
att Essien inte fanns ombord, vilket tvingade dem
att avbryta fisket för att leta efter honom.
I Essiens fall – anmälan han gjorde,
att fartyget borde utredas av polisen,
och på nästa resa försvinner han.
Vissa menar att Emmanuel Essien blev måltavla
på grund av en anmälan han lämnade in
till polisen i Ghana.
Han hävdade att han hade bevittnat dumpning
från det kinesiska fartyg han arbetade på veckan innan.
Anmälan ignorerades,
och polisen i Ghana hävdade att bilderna och filmerna
han lämnat in som bevis hade kommit bort.
Jag vet inte vad som egentligen hände honom.
Ryktena vi har hört säger att
han såg något som inte var bra
och att han klagade.
De säger att han är försvunnen.
Men jag tror inte att en människa bara kan
försvinna från ett fartyg på det sättet.
Det som slog mig var att de
hade kastat min kollega i havet.
Essien var som en nagel i ögat.
Och så den sista rapporten som skrevs:
"Det här fartyget som jag var på
begick en rad olagligheter.
Så vi måste fråga tjänstemännen:
när de fick den rapporten,
vad gjorde de åt saken?"
Jag kämpar med att förstå varför ingen straffas
för den här mannens försvinnande.
Ett förlorat liv är en väldigt stor sak.
[stillsam musik]
[stadsljud]
Hon vet inte om sonen är död eller inte.
Så begravningen kan inte hållas än.
För han sa bara till mig att han skulle till jobbet.
Han kom aldrig tillbaka.
Sonen tog väl hand om henne.
Han skulle bygga ett hus
och låta henne flytta in när han fick pengar.
I många av de här fallen
är de som arbetar som observatörer
sina familjers försörjare.
Ja, det finns en enorm sorg där. Det är helt förkrossande.
Man förlorar personen och sedan förlorar man
känslan av att han någonsin kommer att få rättvisa.
[spänd musik]
[trafikljud]
Vad har du undersökt?
För jag visste att han hade
arbetat mycket med det här området.
Hur uppfattar du det nuvarande upplägget
och det som händer med observatörsfrågan?
Att vakna en morgon och få höra att en observatör,
någon som representerar
landet, representerar oss
och de över 3 miljoner människor som är beroende av fisket
för sitt uppehälle och sin inkomst,
har försvunnit,
försvunnit helt spårlöst.
Mycket behöver göras
vad gäller det här programmet
och vad gäller de personer
som deltar i det.
[vågor slår]
Vi säger åt dem att rapportera olagligheter,
och när de rapporterar sanningsenligt
är deras liv i fara och ingen skyddar dem.
Så var Essiens liv, och alla
verkar ha tystnat
kring fallet Essien.
Men vi måste väcka liv i det igen.
Om inte för Essiens skull, så för de dussintals observatörer
som är där ute just nu.
Nu lever de i rädsla.
Men de kan inte heller stanna hemma och gå hungriga.
Vi måste hitta dem som ligger bakom Emmanuel Essiens
försvinnande. Vi måste faktiskt få veta, annars
är hela observatörssystemet bara en fars.
[olycksbådande musik]
[avlägsen mistlur]
[trafikljud]
Vi har alltså kommit till Vigo för den här konferensen.
Och något som har kommit på tal är passiviteten
kring de här observatörsincidenterna.
Det är ett generellt problem
att regelbrott inte får några konsekvenser.
Vi talar om människoliv i fara.
Greenpeace har till exempel dokumenterat
fullkomligt fruktansvärda fall av modernt slaveri
ombord på fiskefartyg.
Var är konsekvenserna?
Det här pågår fortfarande.
Det sträcker sig bortom observatörsproblemet.
Det verkar råda en verklig institutionell handlingsförlamning.
Det är väldigt svårt att få regeringar att agera,
eftersom de i första hand tenderar att företräda
sin egen fiskeindustris intressen.
Det här måste uppenbarligen förändras.
[måsar skriar]
Nu är vi på väg till den internationella konferensen
för fiskeriobservatörer och övervakning.
[konferenssorl]
Jag tycker det är viktigt att observatörers rättigheter
är representerade.
Jag är här för att företräda
observatörernas säkerhet och trygghet,
och vi har sett ett antal skador och dödsfall
bland observatörer de senaste åren.
Vi måste kunna bygga upp system
som skyddar observatörernas intressen.
[konferenssorl] [stillsam musik]
Genom att vara här
får vi en möjlighet att prata
med observatörssamfundet
och några av de personer som är inblandade.
Regeringstjänstemän.
Det ska bli fascinerande att komma in,
se sig omkring och känna av stämningen
och se hur de reagerar
på att främlingar går omkring här.
[konferenssorl]
Jag arbetar för ett stort tillsynsorgan
som observatör för NOAA.
Så jag är här för att företräda observatörssamfundet.
Vi ser många problem i Stilla havet kring Kina.
Vissa observatörer kämpar med sådant som ren överlevnad
ombord på sina båtar och hanterar mycket
allvarliga konflikter med fiskebesättningar.
Hot, tvång, sexuella och fysiska trakasserier.
Jag har till och med en observatörsvän som miste livet.
[vågor brusar]
Vi regleras i första hand av vår regering
eller av
de kommissioner vi arbetar för,
men vi är anställda av entreprenörer,
och det gör det svårt för oss
att veta vart vi ska vända oss för att få stöd.
[stillsam stämningsmusik]
Titta vad de har...
gjort.
Det här är "till minne av observatörer
som mist livet i tjänsten".
De reserverar den här platsen på konferensen.
Det började förra året efter att Keith dog.
Keith var en viktig del av den här konferensen.
Han var nog drivkraften bakom
observatörernas representation.
En koreansk observatör dog i Antarktis
på FV Inseong No. 1, ett koreanskt fartyg.
Två okända observatörer försvann i Angola.
Vi vet att det finns
ytterligare tre observatörer som dött under det senaste året.
Jag vill hälsa alla välkomna
till Vigo och till den internationella
konferensen för fiskeriobservatörer och övervakning.
Och under det här öppningsmötet ska vi...
Vi fick inte ta med
våra kameror in på det mötet.
Ett antal självmord har inträffat.
Jag har blivit sexuellt trakasserad på ett fartyg.
En brand varje dag? Är det acceptabelt?
Så hur gick det?
Åh. Åh, fruktansvärt.
Fruktansvärt? Inte så bra som man hade hoppats.
Nej.
Vi hörde verkligen inte mycket från observatörerna
under hela den här konferensen.
Jag kan inte förstå det här behovet av hemlighetsmakeri,
varken i stort eller ens här den här veckan.
Inte jag heller. Inte jag heller, det är bara,
det enda jag kan tänka mig är att de helt enkelt inte
vill att allmänheten ska veta
att det finns ett problem.
Varför inte?
För att det skulle visa
hur inkompetenta de är på att skydda observatörer. Och.
Och om allmänheten visste att
vi inte kan skydda observatörerna,
skulle de börja ifrågasätta uppgifterna,
och det med rätta.
Det finns ingen...
skyldighet till öppenhet.
Det kommer inte att fungera,
för hela problemet är just att det inte är öppet
och att allmänheten inte får reda på de här sakerna.
Vem tror du driver det här?
Industrin, förstås.
De kan inte, de kan inte skydda observatörer.
Det handlar om alltför många miljoner dollar
och, du vet, det är för mycket pengar.
Du vet?
Jag vet inte, jag vet inte vad som kommer att hända.
I stället för att ta itu med de frågor
som vi lyfte fram
på den här konferensen för 20 år sedan, 18 år sedan,
är de bara, du vet, på väg
mot att ersätta observatörerna.
Den här konferensen har gradvis rört sig mot
elektronisk övervakningsteknik
som ett sätt att övervaka fisket.
En av de största utmaningarna inom fiskeri-
förvaltningen är att
få alla länder att dra åt samma håll och arbeta
för att göra fisket mer hållbart.
[bubblor under vattnet]
Det pratas mycket i observatörsvärlden
om att ersätta de faktiska människorna
med någon form av kameraövervakning.
Så jag tror att den goda nyheten är att vi börjar
se en verklig fart på den elektroniska övervakningen.
Inofficiellt kan man höra att vissa observatörer
fruktar den här tekniken och tror att EM,
elektronisk övervakning,
är ett knep från industrin för att kontrollera fiskedata
och rensa bort och ignorera mänskliga observatörsrapporter.
Elektronisk övervakning kan låta industrin
fejka självreglering
mycket bättre än med mänskliga observatörer.
Gör dig bara av med det mänskliga vittnet helt och hållet.
Då behöver man varken muta observatörer eller döda dem.
Elektronisk övervakning,
är på sätt och vis väldigt sofistikerad.
På ett annat sätt är den ganska enkel.
Det handlar i grunden om att sätta videokameror,
sensorer och GPS ombord på fiskefartyg.
Vi investerar kraftigt i maskininlärning
och artificiell intelligens
för att skilja
mellan tonfiskar och sköldpaddor, och i slutändan flagga
när hajar fenas.
Det är ett frivilligt system. Det är bara riktlinjer.
Så vad är kraften
i att ha videokameror på fiskefartyg?
Och vi måste skapa värde
för alla inblandade intressenter.
Den insatsen måste inte bara handla om förvaltning,
utan om att skapa värde för den privata sektorn.
[måsar skriar]
Vi går från
några tusen fartyg globalt i dag
till tiotusentals och hundratusentals
fartyg under de kommande åren.
Det skulle förstås vara säkrare för observatörerna.
Om det inte finns någon observatör ombord
kan observatören inte knuffas överbord.
Men den sortens övervakning
är förstås väldigt lätt att manipulera.
Så om den verkligen skulle göra ett lika bra jobb som
de mänskliga observatörerna är enligt mig en riktigt stor fråga.
[triumferande musik]
Majuros hamn är den mest aktiva omlastningshamnen
i världen.
Här finns fartyg från alla de största
fjärrfiskenationerna:
Kina, Taiwan, Japan, Sydkorea, EU och USA.
Francisco Blaha ser till att fångsterna
är lagliga och att licensavgifter betalas
till alla östater i Stilla havet.
Sedan jag kom till Stilla havet för 27 år sedan
har tonfisken stått i centrum av mitt liv.
[bubblor under vattnet]
Fiskets framtid är framtiden för
oss som samhälle, förstår du?
Vi bestämmer vad vi ska göra med det.
Det största orosmomentet för oss
i Stilla havet är frågan om
utebliven rapportering eller rapportering av fel arter.
Jag fick höra för många år sedan att det är lätt att ljuga,
men väldigt svårt att ljuga konsekvent.
En del av mitt jobb är att arbeta
med fiskeritjänstemännen
för att se om någon har ljugit
och hur man samlar bevis för att bevisa det.
I det här fallet har vi ett fartyg som anländer i morgon.
Det här är alltså ett kontrollsystem för vad som sker i vår hamn.
Vi ska träffa myndighetspersoner
från Marshallöarna, och vi ska borda
ett snörpvadsfartyg för tonfisk som är på väg in i hamnen.
[båtmotor] [allvarlig musik]
Vi har fått vårt tillstånd.
Vi går ombord med information
och vi går ombord för att verifiera informationen.
Bevisa för oss att ni har gjort något rätt.
Det här fartyget,
enligt informationen i systemet
har det licens för två länder, men
det har varit verksamt i tre.
Så vi bordar fartyget med den här informationen
och kontrollerar att licenserna ombord
stämmer överens med deras verksamhet.
[högtalarutrop]
Vi har fartygets underrättelseakt.
Och det här är en inzoomning av var
de fiskade i Kiribati. - Ja.
Det här stämmer överens med fiskeverksamhet.
Nu måste vi göra vårt jobb. Så vi måste gå till bryggan.
Okej.
[vinden fladdrar]
[besättningen pratar]
Hej kapten, hur är läget? - God morgon, mina herrar.
God morgon. Tack för att vi fick komma ombord.
Inga problem.
Hur som helst, kapten, vi behöver din loggbok,
loggblad och sådant...
Jag har mina loggböcker i min hytt.
Om du kan hämta loggboken hit vore vi tacksamma.
Ursäkta?
Om du kunde hämta loggboken hit, så vore vi tacksamma.
Varför behöver ni gå igenom min loggbok?
Fan, filmas vi just nu?
Nej, nej, ta bort den bara.
[slitande ljud]
[högtalarutrop]
Det finns inga enkla lösningar.
Det finns inga mirakelkurer.
Men varför inte bli arg
på subventionerna som håller fiskeföretagen under armarna?
I stället för att bli arg
på fiskarna som bara gör sitt jobb.
[mekaniska ljud]
[besättningen pratar]
Det här är loggboken. Den är Bibeln ombord.
Och där står var de fiskade och hur mycket de fick.
Så det är mycket fisk. Alltså, det är 20 ton i ett kast,
hundra ton i ett kast.
Ja, det är ingenting.
80 ton i ett kast.
Ja, här är 140... ton i ett kast.
Så från klockan sex till nio.
Alltså tre timmars fiske och de fick 80 ton fisk.
Det är otroligt.
Det är... [Blaha skrattar]
Många av föreställningarna om den totala katastrofen
inom fisket och så vidare...
De kanske stämmer för andra delar av världen,
men i Stilla havet är det ganska väl förvaltat.
Min hållning är inte att allt är perfekt.
Inte alls.
Det finns mycket arbete kvar att göra,
och det görs mycket arbete.
Men när man
sätter de volymerna i sitt sammanhang är de enorma.
Om man lade all bonit
som fångas i Stilla havet nos mot stjärt, skulle den räcka från jorden
till månen
och 100 000 km längre.
Det är en svindlande mängd fisk.
[fenor plaskar]
[helikopterrotorer]
Vi kan ta den här fisken ur havet
mer än något annat djur på jorden.
[skrammel]
[plask under vattnet]
Det är lagligt att fiska bonit och andra arter.
De har dessa gigantiska lagliga supersnörpvadare där ute,
och skalan de arbetar i är så uppenbart omoralisk.
Man tittar och säger:
inget annat djur på planeten
skulle kunna ta upp så här mycket fisk just nu.
Vi är ett superrovdjur.
[fena plaskar]
I dag är bara 3 procent av havet faktiskt skyddat.
Vi är en tiopotens
från att faktiskt ha ett hållbart hav,
när det gäller skydd.
Om man tänker sig havet som ett gigantiskt Jengatorn,
måste man fråga sig hur många klossar man kan ta bort
innan alltihop rasar.
Och överfisket tar ständigt bort klossar.
Så hur lång tid har vi på oss innan spelet är över?
[stämningsfull musik]
Kina är den största fiskenationen på avlägsna vatten.
De har över 200 snörpvadsfartyg,
men 1 900 långrevsfartyg.
Vem vågar sticka fingret i röven på en jätte,
liksom?
[spänd musik]
Skulle du kunna sätta in
tonfisken, industrin, själva fisket,
i Stilla havet, i hela den geopolitiska dynamiken
och hur man kan se på det med lite mer perspektiv?
Frågan om tonfisket har alltid stått högt
på ledarnas dagordning.
Det är geopolitik och det handlar om
att utöva inflytande i Stilla havet.
Och det beror på att USA fiskar här. EU fiskar här.
Kina har funnits där länge.
Det här har varit en intressant vecka
med forumets ledarmöte.
USA-avtalet godkändes.
Varför just nu?
Vad handlar all... uppståndelse om?
Om jag ska vara helt ärlig
tror jag att mycket av det beror på Kina.
[vinden fladdrar]
Det är en stor glädje för mig att få
välkomna Amerikas förenta staters vicepresident,
Kamala Harris.
USA är en stolt stillahavsnation.
Amerika har samlat sig för att försöka utgöra en motvikt
till Kinas framstötar.
Borde Stillahavsregionen vara rädd för Kina?
Det tror jag.
USA hade inte ägnat Stillahavsregionen mycket uppmärksamhet
jämfört med vad de gör nu, och jag tror att
det var ganska symboliskt att vicepresident Kamala Harris
öppnade ledarmötet.
[applåder]
Hur visar sig Kina?
Alltså, var syns fotavtrycken?
Kinas närvaro här har många tentakler.
Det finns det officiella och det inofficiella.
När man skrapar på ytan
vet vi inte hur många kinesiska fartyg
som har licens att fiska i våra vatten.
Vi har haft en fruktansvärd halshuggning i Fijis vatten
på en kinesisk långrevsbåt, där
ingen än i dag vet vad som hände.
En besättningsmedlem halshöggs.
Människor dödas
för att de har sett saker, eller vet saker
som hotar de pengarna.
Våra tillsynsåtgärder är ganska ynkliga.
De har helt enkelt klivit in i en suverän stat
och kört över hela vår suveränitet.
Kina är ett rovdjur och vi är bytet.
Dess inflytande över
vissa av önationernas regeringar i Stilla havet är utbrett.
Mutor, betalningar, korruption.
Det finns arrangemang där de får rabatterade avgifter
som en följd av sina investeringar i regionen.
Det bygger deras skolor. Det betalar deras vägar.
Med Gudfaderns ord: ett erbjudande man inte kan tacka nej till.
[spänd musik]
Tonfisken är ganska anmärkningsvärd.
De rör sig från öst till väst och väst till öst.
Och när man tittar på deras rutter
följer de den stora strömmen och värmen.
Det bildas i princip en enorm oval över Stilla havet.
Men i den finns fickor av internationellt vatten,
och det finns flera i södra Stilla havet.
Men mest talande, tycker jag,
är den som ligger mellan Fiji och Vanuatu.
Det är inget stort område,
men det är ett relativt lukrativt område.
[spänd musik]
Och det som händer är att kineserna
har dammsugit det.
[spänd musik]
Och nu behöver de stora nya fiskevatten.
[vind som fladdrar]
Hela operationen har styrts från Suva i Fiji,
och den ger Kina ett nyckelhål
till att plundra tonfisken, eftersom tonfisk är en vandringsfisk.
Så om de är där vid rätt tidpunkter
får de all fisk.
[vågor som slår]
Våg efter våg av kinesiska båtar
kommer och länsar Stilla havet.
[spänd musik]
[industriellt bakgrundsljud]
Kina är en av de stater som har gått i spetsen för
idén om statsskyddat illegalt fiske.
Staten använder sina egna resurser,
sina egna tillgångar, sin egen militär
och sin brottsbekämpande infrastruktur
för att skydda sina illegala fiskeintressen.
De ägnar sig åt brott mot mänskliga rättigheter.
De bedriver olagligt, oreglerat fiske.
Och jag har fått många besök från Kina
av folk som vill skaffa licenser här,
och jag har i princip sagt till dem att
det får de inte så länge jag bestämmer.
Om de lastar av här
får de betala 450 dollar per ton.
Det omsätts hundratals
miljarder dollar om året i fiskesektorn.
Och vi ser
en kraftig ökning av storskalig brottslighet.
[spänd musik]
Och alltför ofta är de som bäst förstår värdet
av havsområdena
just de brottslingar som vill skada dem.
[vågor som slår]
I somras tillbringade en flotta på över
300 kinesiska fiskebåtar en månad med att
plundra vattnen runt Galápagosöarna.
Hundratals kinesiska fiskefartyg ertappades med att
i år plundra enligt uppgift 200 000
ton bläckfisk från nordkoreanska vatten,
i strid med FN:s sanktioner.
[spänd musik]
Man tar en båt som subventionerats av Peking.
Man bemannar den med folk från Indonesien till usla löner.
Man omregistrerar den som ett Vanuatu-flaggat bolag.
Åker man till Vanuatu,
en stillahavsstat som grundades på 70-talet,
så är alla deras fiskebåtar numera kinesiska.
Vanuatu verkar ha en politik som bygger på
att inte ha någon kontroll alls.
Det är hisnande.
[vind fladdrar] [spänd musik]
Så det hela är bara ett hån.
[spänd musik]
[båtmotor]
[trumslag]
Som infödda och medlemmar av fiskesamhällen
är fisket hela vår försörjning.
All verksamhet som undergräver eller berövar oss vår fångst
är ett bekymmer för oss.
Att industrisektorn nu domineras
av kinesiska intressen, om jag får uttrycka det så,
är en stor källa till oro.
[trafikljud]
De syns överallt:
inom byggsektorn,
i skolor, i byggandet av skolor,
i byggandet av sjukhus och arenor.
I allt detta hittar man kineserna.
Och deras dominans i det här landet
blir alltmer synlig, mer och mer för varje dag.
Och folk har till och med dragit slutsatsen att
om man inte är försiktig
skulle Kina kunna ta över hela landet.
[dyster musik]
[vågor och fiskmåsar]
Industrialiserade fiskenationer
stjäl fisk från utvecklingsländernas vatten.
Detta eftersom utvecklingsländerna
säljer ut sina fiskerättigheter
till högstbjudande, och den högstbjudande lägger ofta
ett riktigt lågt bud.
[klocka ringer]
90 procent av dessa fartyg är utlandsägda.
De har kopplingar till andra länder, som Kina.
Det finns en del översittare ute på havet
som inte accepterar ett nej.
[dyster musik]
Det finns starka incitament för
folk att bryta mot reglerna.
Tillsynen har varit så svag
att pengar byter ägare.
Utländskt industriellt fiske subventioneras mestadels
av länderna som skickar ut fartygen.
De får tillgång till den västafrikanska kusten
genom så kallade tillträdesavtal,
som förhandlas fram i hemlighet med en fiskeminister.
Och pengarna hamnar i Schweiz
på ett privat konto.
Våra hav har fallit offer för ett pyramidspel.
[dyster musik]
[vatten skvätter]
Det är en utvinningsindustri.
Och som i alla utvinningsindustrier
uppstår det mycket följdskador.
[spänd musik]
Om man inte är försiktig bortom en viss gräns
kommer vi en dag att vakna,
fiskarna åker ut och kommer tillbaka och säger:
Vi fick ingen fisk i dag.
I morgon blir det samma sak.
Dagen därpå samma sak, och sen är det slut.
Vi närmar oss en punkt där
våra bestånd kommer att kollapsa,
och då kommer alla som är sysselsatta
inom fiskerirelaterad verksamhet,
2,7 miljoner människor, att bli helt arbetslösa.
Och vi känner alla till riskerna.
Om det inte finns fisk att fånga, inget arbete att utföra,
kommer det att uppstå all möjlig kriminell verksamhet,
och det får följdverkningar i andra delar av världen.
Om dessa arbetsföra män
och kvinnor inte kan fiska,
kommer de att ägna sig åt narkotikasmuggling
och människohandel.
De kommer att emigrera till andra delar av världen.
Vissa blir pirater. Eftersom de är
mycket skickliga till sjöss blir de pirater.
Vissa kanske börjar organisera sig
i milisgrupper och strider och kidnappar folk.
Det är inget påhitt ur någons fantasi.
Det här är verkligheten.
Bestånden har kollapsat på andra håll
och våra bestånd står på randen till kollaps
om inget görs.
[eftertänksam musik]
Tre år senare är Essien fortfarande spårlöst försvunnen.
Det måste lösas. Allt verkar hänga i luften.
Personen är inte död.
Personen är försvunnen. Vi kan inte hitta personen.
Ska vi dödförklara personen?
Ska man ordna en begravning för personen?
Alltså, vem bär ansvaret? Vilket företag äger fartyget?
Vi behöver hitta svar på allt det här.
Vad som än krävs, så ska jag gå till botten med saken.
Och det är vårt kall som journalister.
Om vi inte får de rätta svaren fortsätter vi att pressa på.
[besättningen skanderar]
[eftertänksam musik]
Observatörerna finns där för att berätta sanningen.
Det råder inget större tvivel om att observatörerna
ständigt bevittnar olaglig verksamhet.
[måsar skriar]
Så det kommer inte som någon överraskning att dessa utsatta
individer, som är modiga nog
att ta dessa jobb som observatörer, försvinner.
[eftertänksam musik]
Och det finns ingen ursäkt för det.
Alla som försöker göra världen bättre,
på vilket sätt det än må vara,
inser att man står emot krafter
som är mycket större och mäktigare än en själv.
Det är otroligt beundransvärt att fortsätta kämpa.
Vad är alternativet annars?
Att bara bli cynisk?
Vi måste alla komplettera vår forskning
med aktivism.
Det som driver mig att kämpa för havet är rädslan
för kommande generationer.
Att de inte ska ha eller få njuta av det vi har.
Hej!
Jag har en väldigt stor familj.
Mina föräldrar har fler än 30 barnbarn
och fler än ett dussin barnbarnsbarn.
Det är så härligt att vara hemma.
Välkommen hem.
Och som öbo i Stilla havet har jag lika stor rätt
som vilken regering som helst,
lika stor rätt som vilken industri som helst
och lika stor rätt som vilken konsument som helst.
Den här fisken kommer från den här regionen.
Det är mitt folk som har dött.
Det är därför jag gör det jag gör.
Det är därför jag är aktivist.
Jag är engagerad.
[eftertänksam musik]
Varje gång jag ser på havet
ser jag min bror.
Jag tänker på honom.
Jag saknar honom.
[eftertänksam musik]
Min bror är borta.
Han kanske inte får den rättvisa han förtjänar, men det finns
många liknande historier.
[stämningsfull musik]
Jag vet att tonfisken är väldigt viktig.
Men om vi värdesätter pengar
högre än våra medborgares liv, då, då...
Snälla,
kan någon känna det jag känner?
Det här måste få ett slut.
Det måste få ett slut.
Den här världen, den här industrin, det här som liksom
försöker vara osynligt, ogenomskinligt och dolt.
[susande under vattnet] [ljud från protester]
Att belysa det, att föra fram det i ljuset.
Att göra det till något som fler människor känner till.
För observatörerna är det rättvisa.
[stämningsfull musik] [otydlig sång]
[ukulelespel]