Denne filmen skildrer grafiske skader som følge av en traumatisk bilulykke.
Downloaded from YTS.MX
Seerens skjønn tilrådes.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hva er denne avtalen vi skal på?
Jeg skal treffe mr. Haq.
Det er han som opererte meg.
Da jeg ble fløyet til St. George i luftambulanse,
utførte han en femtimers operasjon.
Og han har gjort mer
og mer, og jeg har fått så mange steroidinjeksjoner i arrene.
Det er ikke trivelig.
Jeg fikk noen andre ting gjort, som var denne plasmaen
der de loddet ansiktet mitt.
Det er foreløpig uklart.
Og jeg vet hva som vil skje.
Mr. Manisali blir fornøyd med jobben på nesa.
Mr. Haq blir fornøyd med ansiktet.
Alle vil si: "Å, ja, det ser bedre ut."
Jeg synes hudfargen kommer seg ganske bra på egen hånd.
- Ja? - Det ser mindre rødt ut.
Jeg synes det er en fantastisk forbedring.
Dette området føles rart.
Det føles veldig posete.
- Ok. - Det føles bare som om det ikke…
Det er bedre enn det var.
Det føles bare veldig rart.
- Kan jeg få se litt? - Ja.
Gjør det smilet igjen.
Ja. Det ser bra ut.
Åpne opp.
Bit sammen.
Det ser mye bedre ut.
- Kjenner du at jeg tar på deg her? - Ja.
Og hva med her, er det mindre…
- Jeg kjenner ikke det. - Ikke det?
- Nei. - Det er hudtransplantatet.
Så du kan få tilbake litt følelse i fremtiden, men muligens ikke.
Alt i alt tror jeg at jeg aldri har sett deg bedre, faktisk.
- God fremgang. - Takk.
Takk.
Irriterer meg litt…
for jeg tror ikke jeg blir fornøyd med det.
Og jeg setter pris på det.
Begge er utrolige.
Men…
de gir meg aldri tilbake det jeg hadde.
Jeg var ikke fornøyd da,
men nå innser jeg at det ikke var så ille.
Jeg vil bare at folk skal være ærlige halvparten av tiden.
Det er et jævla rot, ikke sant?
Vet ikke om de vil ha det på Disney.
Jeg har aldri hørt Mikke Mus banne.
Jeg jobber fortsatt med det i hodet.
Jeg jobber fortsatt med å akseptere det.
Selv om det er 18 måneder.
Rett før julen 2022,
var én av landets mest elskede idrettsmenn og TV-programledere,
Andrew Flintoff involvert i en grusom kollisjon…
Freddie tippet bilen uten tak
…mens han filmet BBCs Top Gear-program.
Top Grears Freddie skadet i bilulykke
I løpet av året etter forsvant han fra offentligheten.
Jeg lever fortsatt med det hver dag.
Jeg er fortsatt i bilen når jeg legger meg.
Og det er så virkelig.
Har ikke sovet på samme måte siden.
Du har en film om hva som skjedde med deg
som spiller i hodet ditt hver kveld.
Det er en film i hodet mitt.
Jeg har også sett den.
- Opptaket? - Opptak i bilen.
Jeg har sett det. Og jeg krevde det.
Jeg ville ha bekreftelse for meg selv.
"Det er derfor jeg føler det, det er derfor jeg er så dårlig."
Og på den andre siden er når du snakker om en film i hodet.
I cricket snakker folk om visualisering.
Du ser bare noe.
For meg er det bare en del av det.
Så fordi jeg ble skadet så mange ganger, kunne jeg ikke øve på å kaste.
Så jeg utviklet en måte å øve på i hodet.
Jeg så ikke meg selv kaste.
Jeg kunne føle det.
Jeg kunne lukte det.
Jeg følte hvordan det føltes.
Til og med ballen som forlot hånden min.
Problemet er at når du relaterer det til dette,
er til og med minnene av det ekte,
til det punktet der jeg snakker om det og jeg blir litt nervøs,
og jeg kan føle smerten i denne siden av ansiktet mitt.
Jeg kan føle fantomsmertene og…
Det er litt av en forbannelse.
Her kommer han.
Han har ham! Freddie Flintoff er mannen!
Ingen hadde like stort talent, men jeg tror ikke mange hadde så mye tvil.
Massivt!
Vi bevitner noe fantastisk.
Han hadde en kjendisaktig status, og han slet med det hele tiden.
FALLEN HELT
- …deres vert, mr. Freddie Flintoff! - Ok?
Det er nesten umulig å transcendere cricket.
Freddie Flintoff, mine damer og herrer.
Og han gjorde det.
Du er en cricketspiller. Du skal ikke være så morsom.
Men i hodet hans hadde han aldri gjort nok.
Freddie Flintoff har vært involvert i en kollisjon.
Freddie Flintoff er på sykehuset.
Plutselig kan hele livet ditt endre seg, bare sånn.
Det er nesten som om jeg har startet om.
Jeg prøver å finne ut hva jeg er nå.
Freddie Flintoff ble skadet i en kollisjon i fjor.
Hva skjedde?
- De vil ikke si det. - Kollisjon.
Skadene hans er livsendrende.
Han har vært stille siden.
SJU MÅNEDER ETTER KOLLISJONEN
I 2023 trakk Freddie Flintoff seg tilbake til hjemmets lune rede.
Men mens spekulasjonene vokste om hvor han var,
begynte han å dokumentere at han ble bedre.
Freddie følte seg tvunget til å fortelle folk hva som skjedde med kollisjonen
og dens ettervirkninger.
Én av de virkelige frustrasjonene, og dette såret meg,
var spekulasjonene.
Det er derfor jeg gjør dette nå.
Bare få det ut.
Det som faktisk skjedde.
Jeg har levd under radaren i sju måneder.
Jeg går bare ut for medisinske ting.
Og jeg antar at det jeg har gjort i dette huset, er å bli trygg
og vært redd for å gå ut av det.
Du vil være der for barna og ikke gå glipp av noe.
Heldigvis har vi fire av dem.
Jeg tilbrakte så mye tid med en tre og et halvtåring.
Han ville ikke nærmet seg meg. Han ville blitt skremt av ansiktet mitt.
Skremt av meg.
Det var hjerteskjærende.
Jeg har PTSD, og jeg blir engstelig.
I perioder gråter jeg bare
uten noen spesiell grunn.
Kom hit.
Flink gutt.
Hvor skal du?
Etter hvert som året
gikk, bestemte Freddie, som alltid motsto å lage en biografisk film…
- Steve vil bare gi deg en mikrofon. - Ja.
…seg for å åpne opp om karrieren, cricket og livet for første gang.
Jeg skal ta av meg et par hår.
Det tok årevis å vokse.
Skal jeg kalle deg Freddie eller Andrew?
Jeg tror Freddie er greit. Fred.
Fred.
Det er rart, ikke sant? Fordi…
jeg heter åpenbart Andrew,
og siden jeg var rundt 15,
har jeg blitt kalt Fred eller Freddie.
Andrew er nok mer en refleksjon av meg.
Ganske introvert.
Liker bare å være for seg selv.
Men det ville aldri ha fungert i profesjonell sport.
Jeg skjønte det ganske fort.
Lancashire har nettopp fullført
noe som kan bli et viktig trekk for fremtiden.
De har signert en 16-åring
som er sin generasjons beste slagmann.
Andrew Flintoff, 193 cm med cricketpotensial,
har spilt siden han var seks.
Han har representert England fra under 14 og oppover,
og var i de første 11 på klubben sin, St. Anne's, som 14-åring.
Jeg begynte å spille cricket da jeg var ni.
Jeg har gjort det bra siden.
Men hvert år blir det vanskeligere når man går videre til hver aldersgruppe.
Fred sa at du er én av hans beste trenere.
DAVID LLOYD Tidligere Trener
Han er snill. Jeg tror ikke det.
Han beskrev deg som sin cricket-far.
Ja, og han, for meg… Jeg har tre sønner. Han er min fjerde sønn.
LANCASHIRE CRICKET STIGENDE STJERNE
STJERNEGUTT
Vi visste om ham da jeg var Lancashire-trener.
Tempoet hans var truende.
Én som skiller seg ut er da han spilte for St. Annes under 15,
han scoret 232 ikke ut.
Vi har et knust vindu, fem, seks cricketballer forsvant.
På grunn av størrelsen var han sterk.
En stor, stram gutt som har kastet og kastet.
Halvparten av ryggen hans var en solid mann,
og den andre halvparten var et barn.
To forskjellige typer.
Så snakket vi formelt om å signere Andrew.
Jeg la merke til at du kaller ham Andrew.
- Ja. - Han er Andrew, Fred, Freddie.
Det er noen av ham.
Ja, "Fred" dukket opp i garderoben,
du vet, Flintstones.
Men jeg har alltid kalt ham Andrew, egentlig,
spesielt hvis jeg ga ham litt kjeft av og til.
Mange har sikkert forventet store ting fra deg.
Hvordan har du svart på det?
Da jeg begynte, slet jeg litt med å være så ung.
Men jeg har blitt bedre hvert år.
Jeg var sjenert da jeg vokste opp i Preston.
Jeg var mild, jeg var ydmyk, lagde ikke mye leven.
Jeg husker at jeg gikk inn i Lancashires garderobe for første gang,
omringet av menn,
uten å vite hvor jeg skulle gjøre av meg eller hva jeg skulle si.
De begynte å kalle meg Fred.
Og jeg begynte å drikke.
Og så fant jeg dette alter egoet.
Det er som en karakter jeg skapte
som elsket rampelyset, elsket å spille.
Elsket alt.
Konsentrasjon. Stor kamp, dette.
Om vi vinner, har vi vunnet serien.
Jeg var nok 17.
Han var sikkert 18.
Han var kaptein for England under 19.
Og alle visste om Fred, for fra under 11,
ROB KEY Tidligere Kent County-Spiller
…var han en gutt fra Lancashire som kastet fort og klarte å slå langt.
Og man tenkte: "Han er bedre enn oss."
Idrettshistorie ble skrevet på Old Trafford cricketbane i går,
da en ny verdensrekord ble satt,
og her med bevisene, Peter Stevenson.
Ja, dette kan bli et samleobjekt i årene som kommer.
Det er den offisielle rekorden
for Andrew Flintoffs utrolige omganger for Lancashire på Old Trafford.
Bare dette filmede beviset på en over som produserte en rekord på 38 poeng
er sikret på klubbens overvåkningskamera.
Å være på banen var nesten som om… Jeg vil ikke si Supermann,
men når han går inn i en telefonkiosk og…
Det var nesten sånn å spille cricket.
Og da jeg gikk av banen,
var det annerledes.
Jeg dro hjem og var meg selv.
Er det to av dere?
Jeg tror det er to, det kan være flere.
Gjennom årene tror jeg det kan ha vært flere enn to.
Han introduserte seg som Andrew,
og jeg har alltid kalt ham Andrew.
Vi begynte å snakke, og så sluttet vi ikke å snakke.
Han var morsom. Jeg vet han fikk meg til å le.
Jo mer jeg snakket med ham, jo mer tenkte jeg:
"Du er veldig snill."
På den tiden var han vel ikke så kjent
- som profesjonell idrettsutøver. - Nei.
Jeg visste ikke hvem Andrew var da.
Ikke vondt ment, men…
Jeg vet ikke helt nøyaktig.
Det var noe med ham som var annerledes.
Han tar det veldig negativt når jeg sier det.
Jeg sier "potensial" til ham,
og han sier: "Jeg har potensial. Du prøver å forandre meg."
Men jeg mente aldri det i det hele tatt.
Det var bare noe i ham
som jeg visste at han bare…
Det var så mye mer som ville skje.
Han hadde alt i massevis.
Og han er ikke én av dem, og det er nok av dem.
En fantastisk spiller, men litt drittsekk.
Nei. En topp fyr.
Jeg pleide å passe litt på ham.
Og rett etter ulykken,
før de lappet ham sammen,
så jeg ham, og det tok pusten fra meg.
Jeg ville bryte ut i gråt og gi ham en klem.
Jeg har vært manageren hans i 16 år.
Vi sitter og legger strategi…
og sier: "Hva vil du gjøre om ti år?"
"Hva er det langsiktige målet?"
Og det var alltid Top Gear.
Ingenting kan måle seg med cricketen.
Så da han fikk muligheten, var det stort.
Takk.
Det er godt å presentere vårt første program.
Top Gear har flere gjenfødsler
- enn Doctor Who. - Ja.
- Han var… - Men vi har beholdt lille Dalek.
…veldig spent.
Han syntes det var et stort program.
Mange liker det, og mange har vokst opp med det.
Av alle TV-greiene…
Fint og smidig gjennom det.
…det var det eneste programmet jeg ville kjempe for.
Dette var ordentlig for ham.
Og han elsker biler.
Ja, han elsker biler også.
De lot ham prøve forskjellige biler, som han elsket.
Din drittsekk!
Din jævel!
Fred er en som konstant trenger nye utfordringer.
Han er en som definitivt blir rastløs.
Jeg ble så glad da han fikk jobben.
JACK WHITEHALL Komiker
Han følte seg perfekt for programmet.
Dette er noe av det mest grusomme jeg har gjort.
Han ble en våghals på programmet.
Han gjorde stuntene.
Jeg tror det er fordi han utfordrer seg selv naturlig.
Hva husker du fra ulykkesdagen?
Det var bare en dag på banen.
TOP GEAR-BANE DUNSFOLD FLYPLASS
Jeg forventet ikke at det skulle være noe problem.
Jeg husker alt ved det.
Det hadde vært lettere om jeg var bevisstløs
i en uke eller to,
og så våkner du og stingene er ute.
Men jeg husker alt.
Når tenker på det, er jeg tilbake i den bilen.
Det var en trehjuling.
Det er en forsterket frontrute omtrent der,
og en stang halvveis opp ryggen, så jeg er utsatt.
Jeg kjører nok rundt 40 eller 45.
De viste meg hvordan jeg skulle få bilen til å gå sidelengs.
Og hjulet kom opp foran.
Det er rart å rulle en bil.
For det er ingen vei tilbake,
og alt sakker ned.
Det er så rart.
Burde vite hvordan det er å bli spurt.
Men jeg pleide å spille cricket og slå.
Du får 0,4 av et sekund til å bestemme deg.
Hvor ballen går, hvilket slag du skal spille,
hvordan du beveger føttene.
Og da den gikk over,
så jeg på bakken,
og jeg visste at om jeg ble truffet her på siden, brekker jeg nakken.
Blir jeg truffet her, dør jeg.
Min beste sjanse er med ansiktet ned.
Og så husker jeg at jeg traff…
Hodet mitt ble truffet.
Men så ble jeg dratt ut, og bilen gikk rundt.
Jeg gikk over baksiden av bilen,
og ble dratt med ansiktet ned på rullebanen
i omtrent 50 meter under bilen.
Så traff den gresset og snudde seg igjen.
Trodde jeg var død,
fordi jeg var bevisst, men jeg så ingenting.
Jeg tenkte: "Var det alt?"
"Var det alt?" Skjønner du?
"Å se svart resten av livet?"
Og hjelmen min var over øynene mine.
Så jeg dro opp hjelmen og tenkte:
"Nei, jeg er på Top Gear-banen. Dette er ikke himmelen."
Ja, det var…
Ja.
Og da så jeg bare ned, og blodet begynte å renne nedover.
Og min største frykt var at jeg trodde at jeg ikke hadde et ansikt.
Jeg trodde ansiktet var borte.
Jeg var livredd.
Jeg fikk en telefon: "Andrew har vært i en ulykke i Top Gear,
"men vi har ikke mye informasjon.
"Jeg tror de tar ham med til nærmeste sykehus,
"men det høres ut som det bare er tennene hans eller noe.
"Jeg tror alt er i orden."
Jeg la fra meg telefonen,
og jeg tenkte ikke så mye på det til å begynne med.
Men det eskalerte veldig fort.
Jeg tror det var en halvtime eller 40 minutter, bare i smerte
til luftambulansen kom.
Vi fikk en oppkalling til en flyplass i Surrey,
og Freddie var åpenbart veldig sjokkert.
Han hadde en betydelig ansiktsskade.
TOM BREEN LUFTAMBULANSE
Det var ikke én, det var mange og flere.
Han hadde store smerter, så vi ga ham litt smertelindring,
og vi transporterte ham til vårt ledende traumesenter,
som er St. Georges sykehus.
Jeg tenkte: "Dette kan ikke skje med meg."
"Dette kan ikke skje."
Jeg fikk ingen informasjon.
Jeg visste ikke…
hvordan han ble skadet.
Jeg begynte å ta alle tingene mine og tenkte:
"Jeg drar til London,
"og forhåpentligvis vil noen si hvor han er."
Jeg var på vakt den dagen
og fikk en telefon fra A&E-konsulenten.
Mange av skadene vi har, håndteres på et mer juniornivå.
Før de eskaleres til konsulenter, så jeg visste at noe var på gang.
Hvordan vil du beskrive skadene som Fred kom med?
Veldig kompliserte.
Skadene hans, totalt sett,
de siste 20 årene med å ha sett ansiktstraumer,
hadde jeg nok satt dem blant topp fem.
Han hadde en blanding av hardvevs- og bløtvevsskader,
brukne tenner, tapte tenner,
elementer av overkjevebeinet som også var brukne og forskjøvet.
Bløtvevsskadene var veldig komplekse.
Det er veldig uvanlig at du mister bløtvev,
at du mister hud.
Og han hadde mistet en veldig stor del av overleppen,
huden og noe av den underliggende muskelen,
og underleppen.
De sa: "Du må bare forberede deg på å gå inn."
For på den tiden hadde han ikke operert.
Så du var den første personen på sykehuset?
Beklager.
Herregud.
Jeg følte meg hjelpeløs.
Jeg visste bare ikke…
hva jeg skulle si…
Jobben min er å gjøre ting bedre
og fikse ting.
Jeg kunne ikke fikse det.
Disse sårene ville aldri bli rene sår.
Han skrapte ansiktet langs asfalten.
Det vil være grus, jord.
Og den første operasjonen tok omtrent fem timer.
Så i den første fem-timers operasjonen
begynte du allerede å prøve å gjenoppbygge ansiktet?
Ja.
Du må bare få anatomien tilbake slik den var.
Det er som et puslespill,
og nesten alltid er alle bitene der.
Slik var ikke Andrews tilfelle.
Da jeg så ham,
gikk jeg inn på rommet, og han lå bare i sengen,
og han var bandasjert.
Men øynene hans,
jeg har aldri sett noen som er så redde i øynene.
Og han bare stirret på meg, og jeg tror bare han så på meg
for å vite hvor ille det var.
Så jeg tok meg sammen,
og jeg gråt ikke.
Jeg sa bare: "Det er greit, det vil gå bra."
"Utrolig hvor fantastisk du ser ut."
Før vi kom hjem, ringte jeg barna,
og jeg sa til dem:
"Dere må bare være så sterke som dere noen gang har vært.
Faren deres ser annerledes ut nå.
"Det blir bedre,
"men jeg vil ikke at dere skal se sjokkert og skremt ut,
"for det vil såre ham."
Og det var vanskelig.
Andrew vet ikke at jeg har gjort det.
Jeg er bare så takknemlig overfor alle de menneskene.
Jeg har fortsatt en mann,
barna hadde fortsatt faren sin.
Jeg er veldig klar over at det er andre som går gjennom lignende eller verre ting
uten hjelpen vi hadde.
Jeg ble tilsendt bildet.
Og jeg kunne ikke se på det.
Det var forferdelig.
Vi prøvde å sørge for at Rachael visste…
MICHAEL VAUGHAN Tidligere England-Kaptein
…at vi tenkte på henne og barna.
Jeg tror ikke du så noe av Fred.
Han bokstavelig talt bare stengte alt ute.
Han ville ikke snakke med noen, han ville ikke møte noen.
Han ville bare ikke gjøre noe.
Jeg har aldri sett ham så langt nede.
Jeg husker tekstmeldinger som gikk rundt,
og man hører sammenklippede ting…
JAMES CORDEN Programleder
…som man ikke aner er sant eller ikke.
Bare prøver å ta kontakt, bare prøver…
selv om du vet at du ikke får svar.
Jeg var desperat etter å se ham
og hadde sendt meldinger til felles venner,
og de sa at han bare tok seg litt tid.
Og ja, bare…
Jeg ville gi ham en klem.
I cricketlivet mitt,
havnet jeg i mange situasjoner jeg ikke visste om jeg ville klare.
Virket alltid som jeg kunne slå på en bryter og komme meg videre.
Jeg må finne den bryteren igjen, fordi for øyeblikket,
vet jeg ikke hva jeg er.
Vær på utkikk etter navnet til en 20-åring, Andy Flintoff.
Gratulerer til Lancashires Andrew…
Han er den siste i en rekke spillere som får et navn på landssiden.
Freddie ble påskyndet til det engelske laget.
Du må huske, engelsk cricket,
de ser etter den neste Ian Botham, en fantastisk allrounder.
Så alle som kunne slå, kaste og spille ute, var bare… "Få dem inn."
Og Freddie hadde evnen til å kaste 144,8 km i timen,
slå ballen ut av parken.
Andy Flintoff har sin første testwicket.
Akkurat det alle lag ønsket, spesielt det engelske laget.
Vi trengte den allrounderen.
Andrew Flintoff slo sin høyeste poengsum for England i dag.
Mannen ble hyllet som den nye Ian Botham
da han knuste syv seksere,
og én av dem gikk rett til faren hans.
Noen snakker om deg som den neste Ian Botham.
Jeg blir ikke den neste Ian Botham. Jeg vil være Andy Flintoff.
Gjør jeg noe i cricket, gjør jeg det som meg.
Han var veldig nordlig.
Når du møter noen fra nord og er fra sør,
skjuler de det nesten.
Han var én av de nordligste jeg har møtt.
Skjær ham opp, og den mannen blør saus.
Du er fra Lancashire. Hva er de beste egenskapene til en lancaster?
Alle jeg kjenner drikker godt.
Gode på å drikke.
Han hadde en evne til å gå ut og drikke
og fortsatt yte neste dag, og vise seg frem.
Da han kom som en ung tenåring,
drakk han ikke i det hele tatt.
Han pleide bare å drikke en cola.
Så oppdaget han alkohol,
og han tok igjen den tapte tiden også.
Utholdenhetsevnen hans med alkohol er latterlig.
Du måtte drikke i skift med ham.
Man gikk ut senere for å holde ham med selskap.
Han skapte en atmosfære som jeg tror hjalp andre med å blomstre.
For om du koser deg, spiller du din beste cricket.
Jeg ble kjent med ham fordi jeg var kaptein i Zimbabwe og Sør-Afrika.
Og det var virkelig en guttetur.
På hvilken måte?
Fred hadde en utrolig ferdighet.
Han kunne putte fem flasker øl i munnen
og drikke alle samtidig.
Og så var han veldig flink til å styrte en flaske vin.
- På én gang? - Han kan styrte en flaske vin på én gang.
Han har en utrolig strupe.
Og han bare… så er den borte.
Ja, vi var alle imponert.
Og på den tiden, hvis du er en talentfull tenåring, må det
være veldig spennende,
men det må være ganske vanskelig å bli påskyndet på den måten.
80- og 90-talls-cricket var utvilsomt en amatørsport
med et halvprofesjonelt oppsett rundt seg.
Så det var derfor han tok et transportbånd som gikk for fort.
Jeg syntes han ble kastet til ulvene litt for ung.
England har lenge hatt problemer med slagrekkefølgen.
Nå ser det ut til at deres
største problem er å få Andrew Flintoffs i orden
mens han kjemper i slaget.
Som liten var jeg tynn.
Jeg brukte T-skjorte for å se større ut.
Så ble jeg stor ganske fort,
og jeg fikk et kick.
Flintoff er større enn tungvektmester Lewis
Ble gjort narr av.
ENGLANDS ENORME KASTER
Jeg bodde alene, og gikk på butikken
og følte at alle så på meg. "Hva putter du i deg?"
Endelig er Englands NatWest-serie i gang, og
det var mest på grunn av en ung mann
som kom ut av den vanskeligste uken i karrieren.
Andy Flintoff ble anklaget for å være utrent og overvektig.
JEG INGEN SLANK TJUKKAS.
Fete Flittoff advart: Kom i form
Andrew, finnes ingen bedre svar til kritikerne
enn med slike omganger.
Ja, jeg spilte bra for en feit fyr.
Jeg spiste et måltid jeg ikke burde
og kastet det opp.
Og så ble det enda et måltid og enda et.
Og før jeg visste ordet av det, tenkte jeg: "Skal jeg kaste opp frokosten min?"
Jeg spilte på tom mage hele tiden, ingenting i meg.
Og jeg gikk sikkert ned rundt ti kilo.
Og alle var så fornøyde med meg.
Så det begynte å være en livsstil.
Med Fred,
fordi han er så stor og kroppen hans er så sterk, tenker du bare:
"Kom igjen, du må være så sterk i alt du gjør."
Jeg tror ikke det stemmer.
Han er et menneske som bare vil ha kjærlighet.
Jeg har øyeblikk hvor jeg glemmer
og jeg bare lever.
Og det er så fint.
Og så får du bare en sterk påminnelse.
Jeg får en følelse i ansiktet, fordi det er stramt og annerledes.
Jeg har ingen tenner, eller noe faller ut når jeg spiser.
Eller så ser jeg i speilet,
og alt kommer tilbake.
Du sier at ansiktet ditt er identiteten din.
Men hvor mange ganger hører du folk si:
"Det er det som er inni som teller. Det er ikke utseendet ditt."
Tull, skjønner du hva jeg mener?
Vi får folk til å se annerledes ut.
Pasienter synes det er vanskelig
å akseptere sitt nye utseende.
Folk dømmer deg når de ser ansiktet ditt.
Innen et par sekunder vil de dømme deg.
Selv ned til hvor mange millimeter av den øvre tannen du har.
Hvor mye av fortennene viser du?
Er det mindre enn én millimeter?
Stoler jeg på denne personen?
Er du en trussel?
Vil du være en fordel for dem?
Ser du ut som noen som vil lykkes?
Alt blir målrettet,
og alt går inn i vurderingen din av den som står foran deg.
Det vi diskuterte, var å beskytte ham.
Fordi pressens ærgjerrighet var betydelig.
Alle ville ha det bildet.
De ville se hvordan han så ut, for det var en mystikk ved det.
Folk fulgte etter oss.
Vi visste det ikke engang.
Jeg tok ham til en legetime.
Det var en bil, det ser ut som en normal bil,
men med et sotet vindu.
Så de legger seg ut foran deg mens du kjører,
og så kan de fortsette å ta så mange bilder de vil,
og du er helt uvitende.
Det fikk ham til å ville bli i huset mer enn noen gang.
FREDDIE ER TILBAKE… I PASSASJERSETET
Vi hadde nå filmet i flere måneder,
og på ett av våre besøk i huset, tok Freds far, Colin,
med noen av sine gamle fotoalbum og utklippsbøker.
Hvorfor… Cricket for deg, Colin, var du fan eller spiller?
Jeg spilte. Ikke så bra, for å være ærlig.
Men jeg spilte.
Og broren hans, Christopher
og Andrew kom på alle kampene i helgene,
og de ble en del av cricket.
Var det faren din som fikk deg med på cricket?
Ja, absolutt.
Det er alt jeg husker fra jeg var liten.
Og han var alltid nede på cricketklubben og klippet gress.
Jeg husker at jeg kjørte en Cortina og klippet gresset.
- En Cortina-bil? - Ja.
Og dette er alle albumene dine du har beholdt?
De er Andrews nå.
De blir ikke her.
Jeg har sagt til moren din at jeg ikke tar dem med tilbake.
Helvete.
Bringer de tilbake minner, Fred?
Mye av det husker jeg ikke.
Jeg vil heller se på bildene i stedet for utklippene.
Trodde du at han ville bli den spilleren han ble?
Jeg har alltid visst at han har noe.
Men jeg har bare sett én spiller
jeg ville satset på spille for England,
og det var Philip Neville.
- Fotballspilleren? - Ja.
Han var noe, ikke sant?
- Han var ok, var han ikke? - Ja.
- Han kan slå og kaste. - Vi er i huset hans.
Ja, jeg vet det, men…
Ja.
- Men han har flyttet ut, ikke sant? - Ja, vi kjøpte det av ham.
Vi har ham ikke i kjelleren.
Vil kanskje ha det.
Du vet ikke med Phil. Han kan sitte i et hjørne et sted.
- Du vet ikke. - Ja.
- Han er stille. - Og også…
- Du ville visst om Gary var her. - Nettopp. Herregud, han…
Når du går inn i huset,
ville du ikke visst at en av landets beste cricketspillere bodde her.
Andrew liker bare ikke å vise seg frem.
Han blir av og til flau over å ha ting på utstilling.
Han vil heller gjemme det.
Som cricket-fan hadde jeg gledet meg til å se Freds personlige arkiv,
men han ville ikke ha det tilbake fra faren sin.
Og det var avslørende at utklippsbøkene,
som veggene i hans eget hus,
ikke hadde noen referanse til Ashes i 2005.
En sommer som radikalt forandret livet hans.
Du var én av de idrettsmennene som overgikk idretten.
Kona mi er ikke interessert i cricket.
Hun vet hvem du er.
Og likevel har jeg aldri sett en film om 2005,
der du snakker om hva som skjedde.
Nei, jeg har alltid vært motvillig til å gjøre noe om 2005, om en karriere.
Hvorfor?
Det føles nesten…
Det føles nesten skrytete, eller…
Det var en flott tid, og jeg elsket det.
Og det er ikke medaljene, det er ikke utmerkelsene etterpå,
eller pengene, selv om, ikke misforstå meg, det er greit.
Godfølelsen gjør det.
Når du ser tilbake på 2005,
hvordan forklarer du til noen som ikke vet noe om cricket,
betydningen av Ashes?
Ashes er spillets historie.
England mot Australia.
Er det Ashes?
Ja! England har vunnet Ashes!
For mange år siden ble Ashes lagt i urnen,
og det er det vi spiller for.
Dette er Ashes, presentert for den engelske kapteinen,
den ærverdige Ivo Bligh, for nøyaktig 100 år siden.
En Ashes-serie er i bunn og grunn som VM i fotball.
Dømmekraften din som cricketspiller blir bare gjort i Ashes-cricket.
Australias cricketspillere har fløyet til den mest etterlengtede Ashes-serien
på nesten to tiår.
På sin første tur til England som kaptein,
vil Ricky Ponting knuse den gamle fiendens ånd tidlig.
2005 er utvilsomt den beste testserien jeg
noen gang har spilt i.
Når du tar opp ditt første cricketballtre i Australia,
og du har en kamp i bakgården,
er det en Ashes testkamp du spiller, ikke noe annet.
Det kan ikke bli bedre.
Og vi drar til England som verdens best rangerte lag.
Denne australske siden var en storslagen Juggernaut.
Så vi stod overfor det.
Men vi hadde et ungt lag
som hadde blitt samlet for en periode på 18 måneder.
Og hjertet til det laget er Fred.
Litt verbal kniving alt,
Glenn McGrath forutså 5-0 for England.
Vi kan like gjerne la være.
Vi kan dra hjem.
På tide å slutte å snakke.
Andrew Flintoff.
Her er et øyeblikk for Andrew Flintoff.
Han har vært ivrig etter å være en del av Ashes lenge.
Jeg gikk ut for å slå,
og jeg begynte å legge press på meg selv.
Men det var som om jeg sammenlignet meg selv med Australia.
Jeg må gjøre dette, jeg må gjøre det, jeg gjør dette, alle forventer det.
Andrew Flintoff har mye å bevise.
Ingen hadde så mye talent som Freddie.
Men jeg tror ikke mange tvilte like mye som Freddie.
Jeg glemmer aldri dette fra Ricky Ponting.
Han er på nært hold foran oss.
Jeg slåss med Kev, Kevin Pietersen.
Vi hadde samme sponsor, Woodworm.
Husker du hva du sa til Freddie da han kom ut for å slå mot Lords?
Nei, det gjør jeg ikke.
Han sa: "Jeg vedder på at sponsoren er fornøyd med disse to toskene",
eller noe sånt.
Jeg tenkte: "Jeg skal huske det. Det vil komme tilbake og bite deg."
Det var én av tingene man tenker: "Jeg aksepterer ikke dette."
Jeg gikk ut på neste ball.
Og det er slutten på Freddie Flintoff.
Det er en skuffelse for publikum.
Han er en stor favoritt, men han er borte.
Hele nasjonen forventet at vi skulle være konkurransedyktige.
Og vi blir rundspilt.
Australierne har vunnet åpningskampen.
Vi var sjokkerende. Alle sammen.
Jeg har aldri vært i en engelsk garderobe der et lag var så langt nede.
Og jeg tror Freddie var flau.
Han var høydepunktet på laget vårt, han måtte prestere.
Jeg satt i stolen min etter kampen, bare ristet, bare…
Det ble for mye for meg.
Hva skulle jeg gjøre?
Det var mye snakk om at vi skulle dra tilbake og spilte cricket,
og jeg sa: "Nei, vi må vekk.
"Den store fyren må vekk."
Så han ble sendt ned til et sted som heter Bovey Castle.
Jeg tror det var for å sette fart på ting.
Øvde ikke, trente ikke.
Drakk litt rødvin, et par sigarer.
Jeg husker jeg tenkte: "Herregud, er dette greit?"
"Bør han øve?"
Det hadde gått helt galt.
Men jeg tror det var det. De ville at han skulle være…
tilbake som Fred.
Edgbaston er en festning for England.
Dere mangler én.
Nå må vi tilbake.
Men neste kamp…
Dette blir på mine vilkår.
Den første muligheten jeg fikk til å score mot Shane Warne,
han la en høyt.
Ta imot!
Og jeg tenkte: "Seks."
Jeg fikk den nesten over midt i kampen.
Gikk rett over fingeren hans for fire.
Jeg er borte nå. Det er alt, jeg drar.
Bra slag, det der.
Herregud.
Det er noen få.
Ikke tenk på det.
Det var så gøy.
Og han vet ikke hvor den er, men den gikk for fire.
Den gikk for seks!
Publikum ble ville.
Hallo!
Enormt.
Ett av de mest fantastiske slagene du noen gang vil se.
Jøss. Det er seks til!
Vi er vitne til noe fantastisk.
Men kastingen hans ville vinne Ashes.
Da Flintoff kom inn i angrepet,
var det var god stemning rundt banen.
"Dette blir godt."
Det var ett av de øyeblikkene der du tar av deg
capsen, du tar av genseren.
Jeg går tilbake til målet, har ekstra sprett i stegene mine.
Jeg næret meg på publikum.
Du føler deg 3,5 meter høy.
Her kommer han.
Freddie Flintoff.
Mannen over menn!
Jeg traff en pinne.
Og så kom Ponting inn.
Ny slagmann på plass. Ricky Ponting, Australias kaptein.
Det var bare: "Ja, takk."
"Ja takk."
Ricky Ponting var utvilsomt den beste
spilleren i verden på den tiden.
Hver gang Australia trenger en scoring, gjett hvem som kommer ut? Ricky Pointing.
Og gjett hva han vanligvis gjør? Han scorer.
Hør på stemningen på banen nå.
Jeg er kapteinen og den tredje slagmannen,
og jeg forventes å gå ut dit og få jobben gjort.
Men Freddie var oppladet.
Det var så nære på!
Og den er ikke ute.
Han har gjort det igjen.
Han har publikum i gang, han har laget i gang.
Oisann!
Enten du slår eller kaster, prøver du å få dem til å forandre seg.
Du har metoden din.
Hvem gir etter først? Hvem kommer til å blunke?
Jeg tenkte: "Blunker ikke nå."
Han aksepterer ikke noe av det heller.
Australias kaptein er under ekstremt press her.
Dette kan høres feil ut,
men han virket litt mer som en australier,
måten han spilte cricket på.
Den er over, den beste jeg har sett i testcricket.
200 km i timen.
Andrew Flintoff er oppgira.
Fred har kastet de beste sju ballene du kan kaste
til verdens beste spiller på det stadiet.
Og ved siste forsøk,
når det ikke er en ball, så kaster han en ekstra…
Fantastisk! Ja!
Praktfull cricket fra denne mannen.
Flintoff snur dette spillet.
Han gjorde det med balltreet først, nå med ballen.
Da laget hans trengte ham, reiste han seg,
og før jeg visste ordet av det, var jeg tilbake i skuret,
og vi var i trøbbel i testkampen.
Det var som om jeg kunne gjøre alt da.
Du er ferdig.
AUSTRALIA 220-9 TRENGER 62 POENG
Han har sparket stumpene.
Lettelse i mengden,
absolutt lettelse der ute for Englands spillere.
Det er Shane Warne, farlige Shane Warne som har tapt.
Nå er det håp.
Vi kan slå disse…
Bare én pinne av England for å holde denne Ashes-serien i live.
Jeg tenkte: "Jeg skal vinne dette."
Jeg gjorde ikke det.
Steve gjorde det, Steve Harmison.
3 POENG FOR Å VINNE
Han fikk den siste pinnen.
Og den er fanget!
For en seier!
England har klart det.
Publikum går amok.
England har vunnet med to poeng.
Vi feiret litt, og så innså han
at Australias slagmann, Brett Lee, var en trojansk hest.
For nesten å få Australia over.
Og Freddie tenker alltid på andre.
Det er en kamp der ute,
men det er bare cricket.
Og sportsånd har mye med det å gjøre.
Og det var en flott sportslig handling.
Det er antagelig ett av de største bildene av cricketspillet.
Det vil bli husket for alltid.
Noe jeg ble fortalt som barn, var at du respekterer motstanderne,
du respekterer dommerne, og det er nok av tid til å feire.
Steve Harmison ble fortalt det også, tror jeg,
for han tok Brett Lees hånd først,
men ingen fikk det på kamera.
Så Steve ser kameraene, og han sier: "Jeg gjorde det først, hva?"
Jeg sa: "Ja, men Steve, du må vite hvor kameraene er."
Kameraet var alltid på ham.
Det var alltid på ham.
Tror du at du kan vinne Ashes nå?
Vi må.
Jeg tror de må.
ENGLAND FÅR TIL DEN STØRSTE SEIEREN
Å være på den kampen på Edgbaston…
ASH OG CARRY
Det var utrolig.
Du må ha vært stolt.
Du tuller ikke.
Det forandret stemningen i serien, ikke sant?
Ja, det endret stemningen, det endret troen.
Og det føltes alltid, fra det øyeblikket,
at det var én for alle, så vi er med,
men grunnen til at jeg kunne snakke så selvsikkert som kaptein
og si: "Jeg tror vi kan klare dette",
var på grunn av Fred.
God morgen, dette er Today, tirsdag den 13. september 2005,
og det vi håpet aldri ville skje, har skjedd.
- Beklager. - Er det en god morgen, Leila?
- Bra. - Det er en god morgen.
England har vunnet Ashes for første gang på 18 år.
Den beste timen for engelsk cricket på en generasjon.
Cricket er plutselig kult, en sport som har reist seg som en føniks
fra Ashes.
2005 var sommeren vi alle lot som vi likte cricket.
Og han var grunnen til det.
Han ga oss disse bildene
som er inngrodd i idrettsmentaliteten vår.
Støtten var fantastisk. Alt var ut av denne verden.
Andrew elsket det, var som livet og sjelen av festen.
Min største bekymring var Holly.
Hun nærmet seg kanten av bussen,
jeg grep beinet hennes hele tiden
for å sørge for at hun ikke kom lenger.
"Bare sett henne ned!" Ja.
Men det gikk bra, heldigvis.
Han hadde den beste dagen noensinne.
Andrew Flintoff.
Seriens mann.
Nattens mann, ser det ut som.
Ja, det har vært en flott serie.
Hvis jeg skal være ærlig, David, så sliter jeg.
Har ikke vært i seng ennå.
Bak disse brillene er det tusen historier.
Jeg husker at jeg gikk på pressekonferansen.
Alle spørsmålene gjaldt Freddie Flintoff.
Det var Andrews øyeblikk,
da Andrew Flintoff ble Freddie Flintoff,
og det gikk sånn.
Som bare 28-åring har mannen de kaller Freddie sin hjembys frihet.
Det er vanskelig å trancendere enhver idrett.
Å transcendere cricket er nesten umulig, ikke sant?
Og han gjorde det på seks uker.
Folk i alle aldre kom opp til ham,
gjenkjente ham og snakket med ham.
Denne skolen i Preston er der Freddie gikk.
Kaster, slagmann og helt for hele England.
Jeg så cricket bli spilt på eiendommer jeg aldri hadde sett før.
Barn som spilte cricket. Det var utrolig.
Det var utrolig.
Englands Ashes-vinnende crickethelter
har blitt æret av dronningen i Buckingham Palace.
Vinner av årets idrettspersonlighet i 2005 går til Andrew "Freddie" Flintoff.
Jeg husker at jeg tenkte:
"Du store, ting har endret seg."
Jeg ser ham som en stille gutt.
Han er folkets mester.
Jeg tror ikke han forsto beundringen han fikk fra publikum,
som er de vi spiller for.
Vi spiller for å underholde alle de som dukker opp.
Hvordan vil du beskrive Andrew Flintoff?
Underholder.
Han er en underholder.
Kom igjen.
Kom.
Hva er dette?
Jeg har en hund nå, han heter Quilly.
Flink gutt.
Han er glad for å se deg.
Flink gutt.
Han er ikke egentlig min.
Kom.
Jeg er en valpetrener for førerhunder.
Jeg passer på ham og trener ham.
Han er alltid glad for å se deg.
Flink gutt.
Når man trenger en kos eller noe sånt, er han ved siden av meg.
Vet ikke om det er førerhund-vennlig.
De sa løft ham opp til du ikke kan det.
Så jeg kan det.
Kom igjen.
Vet ikke hvordan jeg takler å gi ham bort.
Er han ikke vakker?
Kom igjen, fortsett.
Får meg ut av huset også.
Kom igjen, gå. Fort.
Kom igjen, fort.
Den første tiden etter ulykken
var de eneste turene han tok til London for tannlegebesøk.
Han kom inn på kontoret etterpå.
For det meste kom det blod ut av munnen hans.
Det var så ille.
Vi spiste lunsj og prøvde å gjøre det til en greie,
for han var ikke sammen med noen.
Jeg var i London. Agenten hans ringte meg.
Hun sa: "Fred kommer ned.
"Ikke si noe, men du kan komme og si hei."
Og når vi går inn i heisen for å kjøre opp til etasjen,
kommer han inn med Rachael.
Og han har en…
en lue og et skjerf eller maske over ansiktet.
Og han ser på meg og sier:
"Se på dette, det er den usynlige mannen."
Det var én av de første gangene jeg fniste.
Jeg fniste fordi det bare var ham, og jeg fniste.
Og han sa: "Greit, kom med det.
"Når kan vi begynne å kødde med deg?"
Og det var en grusom ting å si,
men fra ham var det perfekt.
Det var første gang han hadde sett en venn.
Jeg sa til ham: "Vi har sommerens første testkamp mot Irland.
"Jeg sitter bare på kontoret på Lords, sitt med meg,
"ingen vil se deg."
Jeg ville bare få ham ut av huset.
Kom gjennom den dagen,
og jeg sa: "Vi har Ashes-testkampen på Edgbaston.
"Kom og gjør det samme igjen."
Han bare nøt det.
Og jeg tror det var begynnelsen på å komme tilbake til litt normalitet.
Én dag fikk jeg en telefon fra Andrew,
og han sa: "Jeg er full av dop, men jeg vil tilbake til cricket.
"Jeg skal tilbake."
Så jeg ringte Rob Key.
Disse gutta som spiller nå har sett på ham,
de har alle forgudet ham.
Jeg sa: "Har du lyst til å trene? Bare vær klar over
"at dette er første gang folk ser deg og alt det der."
Og han sier: "Nei, dette er den beste måten."
Jeg ble bedt om å trene England for endagsserien.
Men den første økta var jeg på rommet mitt,
og jeg ville gå ned.
Jeg gjorde fem eller seks forsøk på å forlate rommet,
og jeg klarte ikke.
Angsten jobbet på overtid,
og så kom alt fallende ned på meg.
Og jeg var på badet.
Jeg hadde hendene på vasken: "Kom igjen."
Og jeg må gjøre det på et eller annet tidspunkt.
Jeg vet det er kameraer, jeg vet det blir reaksjonen.
Men jeg er her. Hva forventer jeg?
Og jeg gikk endelig ut på balkongen.
Ingen stor avsløring…
som den maskerte sangeren.
Det var bare…
Var det tryggeste stedet jeg kunne gjort det,
med de beste folka.
I mer enn ni måneder
har tilstanden til Freddie Flintoff vært ukjent.
Han ble sett for første gang siden ulykken.
Dette er det første glimtet vi har hatt av skadene han led
i en høyhastighetskollisjon i desember.
Modige Freddie
Det var en måte å vise meg offentlig.
HOWZAT! FLINTOFF ER TILBAKE
Det var en perfekt seier.
Jeg tror noen ganger du finner hjelp når du minst venter det.
Jeg elsker at cricket er det som passet på ham.
Når han er…
Det er her jeg blir emosjonell, men…
Så alt han har gjort,
alt han har gått bort fra,
cricketfolkene støttet ham på en måte.
Uansett, det var det.
- Du tilbød ham en livline. - Ja.
Jeg hater å gråte.
Så irriterende. Jeg er glad han ikke er her.
Det føltes som cricket tilbød Fred en vei tilbake til rekonvalesens.
BARBADOS VEST-INDIA
Og ni måneder etter sin første offentlige opptreden på balkongen,
ble han én av Englands assistenttrenere for T20-VM
i Vest-India.
Men det betydde å ta en lang tur vekk fra fristedet i hjemmet sitt.
Det er en bra jobb.
Jeg tror ikke jeg har smilt og ledd så mye som dette på lenge.
Jeg må minne meg på at jeg ikke er én av gutta.
For du mister deg selv i alt.
Moroa i garderoben, å se dem spille.
Se hva de kan gjøre.
Det er utrolig.
Men om kvelden går jeg på rommet alene.
Og jeg har egne tanker og følelser.
Og de ser ikke ut til å forandre seg.
Jeg har fortsatt mareritt, og jeg har fortsatt problemer med det.
Hvis du spør meg hvor jeg vil med dette, hvor det går…
Jeg vet egentlig ikke.
Alle drar på disse reisene.
Du drar bare på en reise om du vet hvor du skal. Jeg aner ikke.
Hvor langt tror du han kan nå som trener?
Han kan trene for England, han kan trene på toppen.
Det handler ikke bare om hvordan man spiller ballen.
Det handler om hvordan man skaper bedre folk.
Hvordan får man folk mer robuste, mer motstandsdyktige
for livet og kampen som kommer?
Og det er den typen ferdigheter han har i overflod.
Han snakker av erfaring.
Fordi han har vært gjennom alt.
Hva er dine minner fra du var spiller i Karibien?
Jeg har blandede minner herfra.
Vi spilte Ashes, og vi tapte.
Ut! Borte!
5-0 nederlag i Australia.
Ydmykelsen av et 5-0 nederlag.
De engelske spillerne vil lide.
Det verste Ashes-nederlaget på 86 år.
Det var forferdelig.
Jeg var knust.
Ja, jeg har opplevd begge sider av det nå.
På The Oval i 2005,
jubelen og gleden ved å vinne Ashes,
og så i dag…
har jeg opplevd det på den andre siden, og det er ikke så hyggelig.
Det spilte ingen rolle hvem som var kaptein,
de ville ha demontert alle lag som kom dit.
Så hvem var kapteinen?
Freddie var kapteinen.
Han burde ikke påtatt seg det.
Han ledet uansett.
Han trengte ikke armbåndet.
Hold den slik.
Jeg tror Fred tror han kan gjøre alt.
Han er stolt og ville være kaptein…
…men var det riktig valg for ham,
for det var så mye etterspørsel av tiden hans.
Han kunne bare sagt: "Nei."
Hva var effekten av den Ashes-serien på Fred, tror du?
Jeg tror den var enorm.
Ja, jeg tror det…
Det satte spor i ham.
Freddie var en ubekymret cricketspiller
og spilte med åpent hjertet.
Du tenker ikke mye på den psykologiske påvirkningen
det kan ha på en motstander å tape en Ashes-serie 5-0.
Du lærer aldri slike ting om folk før ting som denne filmen skjer.
Jeg drakk mye.
Det var ikke for å kose meg.
Jeg drakk for å endre humøret.
Nesten som en virkelighetsflukt. Jeg taklet det ikke.
Og derfra gikk vi rett til VM her.
En dramatisk slagkollaps mot New Zealand kostet dem dyrt.
Vi ble slått.
Jeg ble opprørt, jeg ble sint.
Jeg fant en bar på hjørnet.
Jeg tok en rompunsj, og enda en rompunsj,
og enda en, og…
Jeg husker at jeg ble dritings.
Og jeg visste at Ian Botham bodde på en båt på havet.
Jeg tenkte det ville være gøy å overraske ham.
Så jeg begynte å dra denne pedalbåten i vannet.
Bølgene var ujevne, jeg ble kastet rundt.
Jeg ga opp.
Og en sikkerhetsvakt kom og fikk meg ut av vannet
og tok meg med til rommet mitt.
Så jeg våknet neste morgen med sand mellom tærne.
Jeg tenkte: "Hva har jeg gjort?"
FALLEN HELT
FULL FREDDIES SJØREDNING kl. 04.00
"Englands stjerne faller av pedalbåt."
Han har helt klart falt av noe, sin plass som helt.
En drikkeøkt som gikk for langt ender opp med triste Flintoff ute
DRANKEREN FREDDIE FORTJENTE DET
Vi hadde et hastemøte.
Jeg tenkte: "Hva har skjedd her?"
Jeg tror han var ganske flau.
Det er som Hangover 3. Men det er på VM.
Bare et stort utdrikningslag.
Englands tapere drikker kl. 03.00 SPILLERE BØTELAGT
Og de maser på meg om alt mulig.
ENGLANDS KAMPANJE TAR AV ET KAOS
Jeg klarte ikke å takle dette,
og jeg gråt på det møtet.
Stjerne fisket ut av vannet
Jeg gikk på rommet mitt og ringte Rachael.
SKIPFULL
Hun sa: "Du er en kødd, ring moren din."
Jeg sa at han måtte ringe moren sin og be om unnskyldning.
Og jeg vet at vi begge fikk en diger blomsterbukett fra ham neste dag.
Det jeg fortsatt ikke forstår…
jeg vet at Andrew sviktet folk,
og han var dum.
Men jeg forstår ikke hvorfor han var på nyhetene hver time,
og ba om unnskyldning til hele landet.
Er det ingen andre nyheter?
Tok du en pedalbåt ut på vannet, etter å ha drukket noen øl?
Akkurat hvordan det skjedde…
det var vann involvert, og åpenbart denne pedalbåten også.
Jeg kan se tilbake og le av det nå,
men det er også en tid som skremmer meg.
Jeg var ikke frisk. Jeg visste ikke hva det var.
Det var som skoddene gikk ned og det var grått.
Tror det var for å skape en følelse,
for jeg fikk det ikke fra cricket.
Fikk det ikke fra noe.
Jeg kjenner Andrew under Fred,
så jeg kan se når det er noe annet på gang.
Ja, jeg tror det er tider da Andrew har selvmedisinert,
når han har følt seg veldig nedfor.
Og jeg tror det kom til et stadie der han virkelig måtte…
tenke: "Ok, jeg mister alt hvis jeg ikke fikser meg selv."
Hvordan vil du beskrive forholdet ditt til alkohol?
Hadde en god periode en stund.
Var ikke bare ille.
Jeg ble bedt om å dra på tur med Lancashire da jeg var 17.
Og jeg drakk ikke.
Vi lekte drikkeleker.
Og jeg gjorde det med cola.
Det er ikke lett å styrte åtte cola.
Jeg ville bare prøve en Guinness.
Så jeg styrtet Guinness, og det var lett.
Drakk nok åtte til ti halvlitere Guinness.
Og jeg fant også ut at folk faktisk liker dette.
Jeg får en aksept.
Jeg er én av gutta.
En stor del av meg, stoltheten sier,
at om jeg levde det igjen, ville jeg gjort det samme.
Jeg tror det er løgn.
Jeg vet ikke om jeg ville rørt en dråpe.
- Problemet er… - Ville du vært samme spiller?
- Kan du skille… - Det er den ultimate tingen.
Ville du vært den samme spilleren?
Jeg vet ikke.
Jeg ville vært forberedt på å prøve.
Barbados føltes som et vendepunkt.
Fred hadde åpnet opp om ett av de mørkeste øyeblikkene i karrieren sin,
og samtidig tatt sine første skritt
tilbake til et normalt liv i cricketfamilien.
Men selv om han var i offentligheten igjen,
var han langt fra helbredet.
Hei.
Rehabiliteringen etter kollisjonen var pågående og nådeløs.
Planen er at jeg skal få tennene mine i dag.
Ikke greit å ikke ha egne tenner.
Kan ikke snakke ordentlig, jeg…
Du biter på ting og føler ingenting.
- Hei, Sunny. - Går det bra?
Du er tidlig ute uansett, så vi gjør oss klare.
- Får jeg tenner i dag? - Nei.
Ikke?
Vi har mye å gjøre i dag, men ikke noe for krevende.
Hvor lenge er det til de permanente?
Bør være neste besøk.
- Greit. - Greit.
Genialt.
Greit.
Ingen smerte, ingen tenner.
Herregud.
Så, et par stikk.
På noen måter blir jeg skuffet over hvordan
jeg har reagert på det.
Den stoltheten eller den…
Hva kaller man det, giftig maskulinitet?
Hva det enn er, føler du: "Jeg burde ikke ha reagert på dette."
"Jeg burde bare ha kommet meg videre."
Men jeg kan ikke gjøre det.
For øyeblikket er det vanskelig,
fordi det er Andrew, men en veldig nedstemt Andrew.
Men…
Jeg tror han er best på å være på bunnen og komme seg opp igjen.
Ja, takk.
Jeg tar et avtrykk nå.
Dette er den grisete delen.
Ok.
- Smører du på litt fugemasse? - Bare hvil hodet for meg.
Litt mastiks.
I cricketkarrieren min,
har jeg nådd toppen noen ganger,
og jeg har nådd bunnen mange ganger.
Du burde ha en slik munnfull.
Da jeg nådde bunnen, ville jeg ikke sagt det var bedre,
men jeg likte det.
Jeg likte utfordringen med å prøve å komme meg opp igjen.
Ok, vi er ferdige.
Jeg tror aldri jeg blir bedre.
Er bare annerledes nå.
La oss finne et sted der du sitter komfortabelt.
Og jeg kommer meg langsomt dit.
Atten måneder etter ulykken var rehabiliteringen fortsatt overveldende.
Men den ble hjulpet av spillet.
Bare noen uker etter Barbados
tok han over sitt eget lag for første gang,
Northern Superchargers.
- Hvordan går det? - Det går bra.
Min første uke som hovedtrener, ikke sant?
Det har vært veldig bra.
Jeg lærer litt på jobben.
Det blir en prøve, hva? For jeg husker da jeg var på Barbados
og sa: "Som spiller var jeg opp og ned."
"Som trener klarte jeg å holde meg jevn."
Dette er en syretest, hva?
Klar til å gå.
Noen svinger med en gang, slo den over toppen.
Å se ham tilbake i en crickettrøye i og rundt cricketspillere,
tror ikke jeg har sett ham så glad.
Jeg tror han er tilbake på et lykkelig sted.
Og det er gjennom en utrolig grusom omstendighet
at cricket har funnet Freddie igjen.
Han er tilbake der han hører til.
For en jente som ikke visste noe om cricket eller veldig lite om cricket,
har det vært en stor del av livet mitt.
Og når Andrew trengte det mest,
var cricket der for ham.
Det høres litt rart ut å si det, litt overdrevet å si,
men jeg tror cricket reddet ham.
Det ga ham en grunn til å være igjen.
Én ball igjen.
Det blir bare én,
og det blir veldig komfortabelt for Trent Rockets.
Hva skjedde?
Vi ble slått av et bedre lag.
Det er ingen vits i å danse rundt huset.
Jeg er knust.
Kom igjen, Fred!
- Bli med laget! - Freddie!
Hvordan føler du deg i det øyeblikket,
når folk konstant ber om bilder av deg?
Jeg likte aldri den bildegreia uansett.
Men nå er det annerledes.
Særlig når de tar en selfie, fordi du ser deg selv.
Liksom: "Hvordan ser jeg ut?"
Jeg vil ikke smile, for leppene mine gjør slik.
Jeg ser elendig ut, men jeg prøver å se litt underholdt ut.
Så begynner jeg å tenke på hva de synes om hvordan jeg ser ut,
eller er de bare høflige?
Og så ser jeg reaksjonen når de ser meg for første gang.
Ja, det er vanskelig.
For etter ulykken,
trodde jeg ikke at jeg ville klare det.
Dette høres fælt ut,
en del av meg ønsker jeg ble drept,
en del tror jeg ønsker at jeg døde.
Men jeg ville ikke drepe meg selv.
Jeg vil ikke forveksle de to.
Men jeg ønsket det ikke,
men jeg tenkte: "Dette ville vært så mye lettere."
Jeg prøver å innta holdningen:
"Sola kommer opp i morgen,
og barna mine vil fortsatt gi meg en klem."
Og…
Jeg er nok på et bedre sted nå.
Det at Fred hadde tenkt dette
viste hvor langt nede han hadde vært rett etter ulykken.
Men å se ham utrettelig signere autografer og posere for bilder, kunne jeg se
at det å være tilbake i cricket
ga ham større avstand fra kollisjonen.
Noen dager senere hadde en seier løftet humøret hans enda mer.
Dere vant den andre kampen.
Bare slo til, takk. Så lett som du vil.
Guttene var geniale.
Jeg lot meg selv nyte det.
Og jeg tror at på slutten av det var følelsen
åpenbart fornøyd.
Men jeg var ganske rolig.
Jeg var mer reflekterende og fornøyd.
Jeg har en fin gruppe gutter.
Det er genialt.
Du skal få fortsette. Dere har kamp i dag.
Ja. Jeg vet ikke engang hvor mange poeng man får for en seier.
Forhåpentligvis får vi flere poeng.
Vi gjør det på vår måte.
Det ser ut til å fungere.
Gjør det?
Det er 50-50 for øyeblikket, John.
Greit, vi sees neste gang.
Takk.
Jeg tror ikke jeg hadde sett Fred så glad.
Det var en uventet vending i livet hans,
gitt at da han pensjonerte seg som spiller, hadde han vendt spillet ryggen.
Det er et dilemma for alle idrettsutøvere når de pensjonerer seg.
Hvordan var det for deg da?
ER DET OVER FOR FREDDIE?
Det er tøft.
NÅR FÅR VI SE HANS LIKE IGJEN
Gjennom hele karrieren min,
følte jeg at jeg var nære å pensjonere meg
på grunn av mange skader.
Sommeren 2009 fikk Freds tredje og siste Ashes-serie,
en sjanse til å hevne det ydmykende tapet i Australia.
Men han visste ikke om han ville spille.
En avgjørelse om Freddies form blir ikke tatt før i siste liten.
Kneet mitt er ødelagt.
Men…
fordi alt hadde gått galt i karrieren min,
kunne jeg ikke la det være.
Kroppen hans hadde fått nok.
Fred hang i en tynn tråd.
Han kunne ikke gå ned trappen, stakkars store gutt.
Jeg må spille denne serien. Vi må vinne Ashes-serien.
Etter det skal jeg pensjonere meg.
Å vinne var alt.
Det betydde alt.
Jeg måtte vinne, uansett hva jeg gjorde.
Jeg trengte injeksjoner i knærne, og kroppen min slet.
Rachael fikk kledd på meg.
Hun hjalp meg med sko og sokker og tok meg med ned på banen.
Han burde ikke ha spilt.
Men så snart noen sier: "Det er umulig, det kan du ikke."
så får det ham nesten til å fly.
Fantastisk verdsettelse fra et fullt hus på Lords for Andrew Flintoff.
Det var meg mot meg. Aldri meg mot motstanderen.
Det var meg mot kroppen min.
Bra slag. For en måte å komme i gang på.
Om jeg ikke hadde det vondt, var det ikke gøy.
Det er et genialt kast av Flintoff.
Flintoff klarte det. Han fikk gjennombruddet.
Den er ute.
Spilte som det var min siste kamp.
Den blir tatt ved andre glipp.
Har ham!
Det fungerer også!
Fem til Andrew Flintoff. Et strålende øyeblikk.
Jeg visste på det tidspunktet at jeg aldri kunne kaste slik igjen,
hadde ikke klart det.
Feiringen min var ganske… Hva er ordet? Selvgod.
Det var delvis feiring, delvis ikke.
Jeg ville bare føle det én siste gang.
Jeg ville lukte på banen, jeg ville føle stemningen.
Jeg ville huske hvordan det føltes, for jeg får aldri dette igjen.
Freddie kaster en utrolig formel her,
for å kaste England til seier.
Og så på The Oval,
der det så ut som Australia kan ha kommet nær å vinne den kampen,
hvem løper ut? Ricky Ponting?
Så snart han treffer
og de begynner å løpe,
Jeg satt sånn, som deg, på kanten av setet,
for jeg vet hvem den går til.
Jeg var rundt 60, ikke ute da.
Og det er som: "Det er Fred på ett bein.
"Han kommer seg ikke dit raskt nok."
Og det trengs bare en perfekt storm
av å raskt plukke opp og kaste,
som en rakett,
og han må treffe.
Kommentarboksen vår var i live. Alle var stod opp.
Flintoff, mannen over menn.
Den australske kapteinen har tapt med 66 poeng.
Og jeg visste da at Ashes var over.
Det var nok et episk Flintoff-øyeblikk i en Ashes-serie.
England har gjenvunnet Ashes
på en dramatisk dag med cricket på The Oval,
tok England alle de ti australske pinnene for å vinne med 197 poeng.
Jeg er ferdig på The Oval…
og vet at det er det.
Og så ble jeg booket inn for en operasjon på kneet mitt to dager etter,
men fremskyndet det til neste dag.
Tror kona gjorde det,
for da var jeg fastende ved midnatt,
og jeg gjorde meg ikke til idiot igjen.
Jeg var fortapt.
Liksom: "Hvem er jeg?"
Alt jeg har villet gjøre siden jeg var seks,
er over som 31-åring.
Angrer du på den avgjørelsen?
Jeg angrer ikke på å pensjonere meg. Jeg måtte.
Men etterpå var det tøft.
Jeg gjorde opprør mot rutiner og å bli fortalt hva jeg skulle gjøre.
Men da ingen gjorde det, skjønte jeg hvor viktig det er.
Hvis jeg ikke må stå opp i morgen, drikker jeg.
Jeg drikker.
Og jeg bare…
seilte gjennom livet, og det var…
det var fryktelig.
Det er litt som å gå på butikken og bære ut handleposene dine
uten å vite hvor bilen din er.
Og etter en stund blir de tyngre og tyngre,
skuldrene går, og alt henger.
Du er ikke hovednavnet i avisen i helgen.
Du er ikke navnet i lysene når cricket kommer på.
Du blir fort glemt.
Som idrettsutøvere,
tror jeg det skremmer folk.
Var du bekymret da han ble ferdig med cricket for hva han skulle gjøre?
Jeg var ikke bekymret.
Jeg visste han ville være fantastisk.
Jeg visste at det var noe annet.
Han fjernet seg fra spillet veldig raskt,
var, du vet, på forsiden av Men's Health,
Årets GQ-kjekkas eller noe sånt.
Han var overalt.
Så ble han et kjendisikon på TV.
James, husker du første gang du møtte Freddie Flintoff?
Jeg husker tydelig første gang jeg møtte Fred.
Jeg laget en skisse for Sport Relief.
Det var karakteren min fra Gavin og Stacey som vant Årets trener
på Årets idrettspersonlighet.
Smithy.
Før showet gikk jeg til Fred
og jeg sa: "Vi vil bare at du skal se irritert ut,
"så skissen ser ekte ut."
Freddie.
Freddie, Freddie Flintoff.
Hva heter du egentlig? Andrew?
Samme det.
Gratulerer med Ashes, du var strålende.
Det var flott å se deg der ute.
Men skal du gi opp nå?
Slutter du å spille fordi kneet ditt gjør vondt?
Er det ømt?
Litt dårlig kne? Armen din er ok, ikke sant?
Han så så irritert ut…
at jeg husker at jeg tenkte: "Herregud, han kan bli skuespiller."
Han kan gjøre hva som helst.
Og neste dag filmet vi i en pedalbåt,
og jeg skulle til å gjøre et idrettskomedieprogram
Som het A League of Their Own.
Og jeg ringte produsenten av programmet.
Og sa: "Vi må prøve å få ham.
"Jeg tror han vil være bra."
Tre, to, én, gå!
Heldigvis sa han ja.
Jeg antar at det startet TV-karrieren hans,
som ikke var veldig overraskende for meg,
eller noen som kjenner ham.
Én av dere er en metroseksuell lord Fauntleroy,
og den andre er en ærlig nordboer som er 99 % testikler.
Dere forstår hverandre knapt…
Jeg husker det var skremmende.
Jeg skulle møte Freddie Flintoff,
som jeg så veldig opp til som barn, for første gang.
Jeg sa også: "Han er en stor, rå, nordlig fyr,
"og jeg er en feminin, sprudlende kostskolegutt.
"Jeg er nok ikke hans type fyr."
Ok, Fred, hvilken duft bruker du?
- Old Spice. - Old Spice, klassisk.
Jack, hva har du valgt?
Bisto!
Men det føltes som om det var et ekte forhold
mellom dere to.
Hundre prosent.
Så mange tenker på ham som…
så sterk og så alfa.
Men han er definitivt skjør.
Å se hvor åpen og ærlig han har vært om problemene.
HEMMELIG KAMP FOR Å BESEIRE DEMONENE
Som med bulimi.
Flintoff: Hån om vekten min førte til bulimi
Jeg var bulimisk da jeg begynte med TV.
Det er ikke noe jeg egentlig har snakket om.
Men jeg husker at jeg følte presset ved å være på TV.
Og det er ikke noe jeg har sett andre menn
eller folk i media snakke om
før Fred kom ut og snakket om det.
Jeg husker at det var utrolig modig av ham.
Jeg tror det var Andrew etter cricket,
men så er det denne Fred, og Fred fikk ikke være Fred.
Han lette etter den gleden han fikk av å spille cricket.
De fleste prosjektene han gjorde var basert på:
"Hvordan skal jeg føle meg som da jeg spilte cricket?"
Så han prøvde å presse seg selv så mye han kunne.
Du fikk oss fire til å gjøre sprø utfordringer sammen.
Og han kastet seg alltid ut i hva som helst,
og jeg var den som slepte føttene mine
og sa at vi bare skulle lage et underholdningsprogram,
så hvorfor satte vi oss selv i fare?
Fred sa: "Det går bra, Jack."
Jeg tror det er faren TV havner i.
Og jeg fant det ut på den harde måten.
Det er alltid mer, ikke sant?
Selv du med spørsmålene dine.
Alle vil ha mer.
Alle vil ha det ingen har sett før,
alle vil ha et større stunt.
Og det er ikke en fornærmelse, John.
- Nei, det er derfor jeg er her. - Men…
Nettopp, men alle vil grave litt dypere.
- Men du har rett. - Alle vil ha noe eksklusivt,
et større stunt.
Alle: "Faktisk, på noen måter, la oss vise den nesten-bommen,
"for det trekker seere."
Alt handler alltid om seere.
Jeg burde ha vært smartere med dette,
for jeg lærte dette i idrett også,
med alle skadene og injeksjonene,
og gangene jeg blir sendt ut på cricketbanen og
behandlet som et kjøttstykke.
Det er TV og idrett.
Jeg tror det er der det er likt.
Du er bare en vare. Du er bare et kjøttstykke.
Jeg er enig.
Er du?
Jeg var enig, men jeg var selvsagt skyldig i å ville ha mer.
Vet du hva? Vi er i en boble. Vi kan.
Og én av tingene jeg ville,
var å snakke om hvorvidt han hadde sett kollegaene på Top Gear,
Chris Harris og Paddy McGuinness.
Vi har vært i kontakt.
Jeg så faktisk Chris, og vi klemte hverandre.
Han ble opprørt, jeg ble opprørt.
Det var fint å se ham.
Og jeg har dårlig samvittighet for at jeg ikke har tatt mer kontakt
med ham og Paddy.
Jeg tror Paddy kom med kommentarer om at
jeg ikke har snakket med ham eller gjort dette.
Og en del av det er…
Litt for meg selv, skjønner du?
Jeg hater ordet "triggende", men jeg er bekymret for det.
Det er også noe som stoppet
på grunn av det som skjedde med meg.
STOP GEAR BBC DROPPER PROGRAM ETTER FREDDIES TRAUME
Karrierene deres har også blitt stoppet, så jeg føler meg…
ikke skyldig, men synes synd på dem.
Og det er som…
Det som skjedde blir dratt opp nok i mitt eget hode uten å legge til det.
Noen ganger glemte jeg at mannen foran meg
fortsatt hadde alvorlige traumer.
Hvem er det?
- Rocky. - Kom inn.
- Hei. - Hei.
- Står til? - Er du ferdig?
Men dette var også en vitnesbyrd om at han ble bedre.
Han var ferdig med å snakke om kollisjonen og så nå fremover.
Så mye at han gjorde noe i klassisk Fred-stil.
Jeg har tatt én jobb.
Jeg skal gjøre en julespesial av Bullseye.
Fordi hvorfor ikke?
Og grunnen til det er at det er en engangssak.
Og det er nesten, for meg,
kanskje en mulighet til å legge TV på hylla på en trygg måte.
Har du noen ømme steder?
- Ikke egentlig. - Ikke?
Så det er greit at jeg jobber der?
Ja.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre med arrene.
- Si det igjen? - Skal du gå over det?
Ja, bare lett, for det er ganske rødt.
Den kan pinge for mye i studio med lysene.
- Er det greit for deg? - Ja.
Hvordan går det, Fred?
Fikk tilbake mine magiske fingre.
Bedre nå som Donald tar på meg.
Jeg vet ikke, det er…
Det er litt rart.
Noe jeg ikke trodde…
Jeg planla ikke at jeg skulle gjøre det.
Jeg har vært ganske engstelig for det tidligere…
Siden jeg sa jeg skulle gjøre det, og det er her.
Og selv i dag er du i studio og går over gjennomgangen,
ser på storskjermen og ser deg selv.
Prøver å finne fotfestet igjen.
Men det er Bullseye. Det er en plastikkokse og en darttavle.
Hvem bryr seg?
Skjønner du hva jeg mener?
Interessant å bli sminket.
Jeg skjuler ikke arrene.
Prøver bare å fjerne litt av dem.
Du vet…
Jeg vil ikke si å omfavne dem,
men det er å ikke få dem til å synes, ikke få dem til å se.
Etter det han har opplevd,
er jeg bare glad han kom seg til den andre siden.
Det interessante for meg er det som kommer.
I det øyeblikket han gjør
Bullseye og alle innser at han er tilbake,
så kommer tilbudene fra underholdningssiden tilbake.
Mine damer og herrer, mr. Freddie Flintoff!
Om 12 måneder vil jeg gjerne se ham i cricket.
Men når han er foran et kamera igjen…
blir jeg overrasket om han slutter.
- Ja, bra slag. - Din lille skjønnhet.
- Bra slag. - Jeg kom hit som ved magi.
- Kom igjen, Nige. - Jeg skulle ha én av dem.
Prøvde å slå den så hardt.
Ja, Nige.
Da vi begynte å filme med Fred for over et år siden, var han en einstøing
som led av en films lidelse i hodet sitt,
som gjenspilte kollisjonen om og om igjen.
Traff den deg?
Siktet du faktisk på oss?
Jeg prøvde litt lenger til høyre, men dere…
Hatten din var målet mitt.
Men han var selvsikker nok til å være ute blant folk.
Veldig som Freddie igjen.
Jeg trodde han fant en måte å bli kvitt meg på,
ta meg med en golfball.
Det finnes mange måter, John.
Jeg visste ikke om fremtiden hans var i cricket, TV eller begge deler.
Det er alltid noe annet, spesielt for noen som ham,
som alltid vil tenke: "Det er gjort, hva er det neste?"
Derfor har han gjort så mange forskjellige ting.
Han har en så variert spillebok,
for han har aldri kommet til det punktet
der han kan lene seg tilbake og si: "Nå er jeg
"ferdig, jeg kan bare slappe av."
- Spiller golf nå. - Sånn, Nige, nå skjer det!
- Kom deg inn. - Kom deg inn?
Enkelte ting vil kanskje aldri bli som før igjen.
Men siden Andrew er Andrew,
har han skapt en helt ny historie.
Denne dokumentaren startet med å avslutte spekulasjonene om ulykken.
Men etter hvert som filmen utviklet
seg, ble det et søk etter Freds identitet
da han så bakover mens han prøvde å bevege seg fremover.
Det føltes som søket var over nå.
Og til slutt, Fred, hvordan går det med rekonvalesensen?
Jeg tror du endelig har fått tennene, ikke sant?
Jeg har disse tennene, tennene er på plass,
men jeg tror det er det, hva?
Det er her jeg er, det jeg har igjen.
Jeg lar deg fortsette med de ni bak.
Det skal jeg. Jeg har faktisk en fin dag, ja.
Det blir bedre når dere er borte.
Ikke vær redd, vi drar.
- Bra jobbet. - Tusen takk.
Nei, takk til deg.
Det føltes litt som om vi snakket om ham og han døde, men…
Til tider.
- Har du en beskjed til ham? - Husker du dette?
Du vet, fra graven?
Fra graven?
Svar på meldingene mine.
Han er elendig på det.
Men jeg snakket med Steve Harmison,
og Steve Harmison sa:
"Det mest bekymringsfulle øyeblikket etter skaden,
"er at når man tekstet Fred, tekstet han tilbake med en gang,
"og da visste vi at noe var galt."
Nylig sluttet han å svare på meldinger,
og alle sa: "Vi har fått Fred tilbake."
Oversatt av: Nina Bjørnås