Imagini cu impact emoțional puternic, cu răni dintr-un accident grav.
Downloaded from YTS.MX
Se recomandă vizionarea responsabilă.
Official YIFY movies site: YTS.MX
La ce consult mergem?
Mă duc la dl Haq.
El m-a operat.
Am fost dus cu elicopterul la Spitalul St. George,
operația a durat cinci ore.
Apoi au urmat altele,
mi-a făcut multe injecții cu steroizi în cicatrici.
E neplăcut.
Mi-au făcut și tratament cu plasmă,
practic, mi-au lipit fața.
Încă se vindecă.
Știu ce se va întâmpla.
Dl Manisali va fi mulțumit de operația la nas.
Dl Haq va fi mulțumit de față.
Toată lumea o să-mi spună: „Arată mai bine.”
Culoarea pielii se uniformizează destul de bine.
- Da? - Nu mai e atât de roșie.
Da, cred că, per total, e o îmbunătățire extraordinară.
Partea asta e ciudată.
Mi se pare că atârnă.
- Așa. - Simt că nu…
E mai bine decât înainte.
Am o senzație ciudată aici.
- Pot să mă uit puțin? - Da.
Mai zâmbește o dată!
Da, arată bine.
Deschide larg! Deschide!
Mușcă!
Arată mult mai bine.
- Simți că te ating aici? - Da.
Aici? E mai puțin…
- Nu simt nimic. - Nu simți?
- Nu. - Acolo e grefa de piele.
S-ar putea să revină sensibilitatea, dar nu-i sigur.
Pare mult mai bine decât până acum.
- Un progres minunat. - Mulțumesc.
Mulțumesc.
Mă deranjează puțin…
căci nu cred că voi fi mulțumit de rezultate.
Sunt recunoscător.
Amândoi sunt uimitori.
Dar…
nu-mi vor reda niciodată ce am pierdut.
Nici înainte nu-mi plăcea,
dar acum îmi dau seama că n-a fost rău.
Vreau reacții sincere, măcar câteodată să mi se spună: „Aoleu!”
E un dezastru, nu-i așa?
Nu știu dacă asta vrea să arate Disney.
Nici Mickey Mouse nu înjură.
Încă procesez asta.
Încă încerc să mă împac cu ideea.
Chiar dacă au trecut 18 luni.
Chiar înainte de Crăciunul anului 2022,
unul dintre cei mai iubiți sportivi și prezentatori TV din țară,
Andrew Freddie Flintoff, a suferit un accident oribil…
Freddie s-a răsturnat cu mașina
… în timpul filmărilor pentru emisiunea Top Gear.
Freddie de la Top Gear, accident grav
În următorul an, a dispărut complet din fața publicului.
Retrăiesc accidentul în fiecare zi.
Sunt în mașină seară de seară, când mă culc.
E o imagine vie.
Nu dorm bine de atunci.
Deci un film cu ce ți s-a întâmplat
rulează în mintea ta în fiecare noapte.
E un film în mintea mea.
Dar am și văzut-o.
- Înregistrarea? - Cea din habitaclu.
Am văzut-o. Eu am vrut.
Am vrut să înțeleg.
„De asta mă simt așa, de asta sunt în stare proastă.”
Latura cealaltă e când vorbesc despre acel film din mintea mea.
În crichet, se vorbește mult despre vizualizare.
Când vezi ceva.
Pentru mine, e doar o parte din asta.
Din cauza accidentărilor, nu puteam exersa aruncările.
Așa că am dezvoltat un mod de a exersa în mintea mea.
Nu-mi vedeam aruncările din exterior.
Dar le simțeam.
Simțeam mirosul.
Aveam senzații tactile.
Simțeam până și mingea, cum o arunc.
Problema e că, în privința situației de față,
până și amintirile cu accidentul par reale,
mă tulbură când vorbesc despre asta
și simt durerea în partea asta a feței.
Am dureri fantomă…
E ca un blestem.
Iată-l!
L-a prins! Freddie Flintoff, vedeta!
Nimeni n-a fost atât de talentat, dar nici atât de neîncrezător.
Extraordinar!
Suntem martori la un lucru minunat.
Era celebru și se lupta cu asta tot timpul.
EROU CĂZUT
- … gazda dv., dl Freddie Flintoff! - Salut!
Să transformi crichetul e aproape imposibil.
Freddie Flintoff, doamnelor și domnilor!
El a reușit.
Ești jucător de crichet. N-ar trebui să fii amuzant.
Totuși, în sinea lui, niciodată nu era mulțumit.
Freddie Flintoff a suferit un accident.
Freddie Flintoff a fost transportat la spital.
Dintr-o dată, viața ți se poate schimba.
Parcă aș fi devenit altcineva.
Încerc să-mi dau seama ce sunt acum.
Freddie Flintoff a fost rănit într-un accident anul trecut.
Ce s-a întâmplat?
- Nu ne spun. - Accident grav.
Rănile sunt grave.
De atunci, tace.
ȘAPTE LUNI DUPĂ ACCIDENT
În 2023, Freddie Flintoff s-a retras în casa lui.
Dar, deoarece se vehiculau tot mai multe speculații despre el,
a început să documenteze procesul de recuperare.
Freddie s-a simțit obligat să relateze accidentul
și urmările sale.
Ce mi-a provocat frustrare și suferință
au fost speculațiile.
De aceea fac asta acum.
Ca lumea să afle.
Ce s-a întâmplat de fapt.
Am trăit în ascunziș timp de șapte luni.
Ies doar pentru consultații medicale.
Cred că, în casa asta, mă simt în siguranță
și mi-e frică să ies.
Vreau să fiu lângă copii, să nu pierd momente.
Din fericire, avem patru.
Mi-am petrecut timpul cu un copil de trei ani și jumătate.
Nu voia să se apropie de mine. Cred că îl speria fața mea.
Se temea de mine.
A fost sfâșietor.
Sufăr de sindrom post-traumatic și de anxietate.
Uneori, mă apucă plânsul
fără motiv.
Vino încoace!
Bravo!
Ce faci?
După acel an,
Freddie, care, până atunci, refuzase să apară într-un film biografic…
- Steve vrea să-ți dea un microfon. - Da.
… a decis să vorbească despre carieră, crichet și viață pentru prima dată.
Iau niște fire de păr.
A durat ani buni să crească.
Să-ți spun Freddie sau Andrew?
Cred că Freddie. Fred.
Fred.
E ciudat, nu?
Numele meu e Andrew.
Totuși, de când aveam 15 ani,
mi se spune Fred sau Freddie.
Andrew e probabil mai mult o reflexie a mea.
E introvertit.
Îi place să fie în lumea lui.
Dar așa n-ar fi supraviețuit în sportul profesionist.
Am înțeles asta repede.
Lancashire tocmai a finalizat
ceea ce ar putea fi o mișcare importantă pentru viitor.
Au semnat cu un puști de 16 ani
care e considerat cel mai bun atacant al generației sale.
Andrew Flintoff, 193 cm de talent în crichet,
joacă de la vârsta de șase ani.
A jucat pentru Anglia în echipa U14
și a fost în echipa de start la clubul său, St. Annes, la 14 ani.
Am început să joc crichet când aveam nouă ani.
De atunci, m-am descurcat bine.
Dar e din ce în ce mai greu, cu fiecare grupă de vârstă.
Fred spune că ești printre cei mai buni antrenori.
DAVID LLOYD Fost antrenor
El e foarte amabil. Eu nu cred asta.
A spus că ești tatăl lui în crichet.
Da, iar el, pentru mine… Am trei fii. El e al patrulea meu fiu.
LANCASHIRE CRICKET JUCĂTOR ÎN ASCENSIUNE
BĂIATUL DE AUR
Am auzit despre el când eram antrenor la Lancashire.
Bătea cu o viteză periculoasă.
Într-un meci remarcabil, când juca la juniori la St. Anne,
a înregistrat 232 de puncte not-out.
A spart o fereastră, lipseau cinci sau șase mingi de crichet.
Era mare, deci avea putere.
Un băiat mare, musculos, care tot arunca.
Jumătate din el era un bărbat, unul zdravăn,
iar celălalt, un copil.
Două laturi diferite.
Apoi am discutat oficial să semnăm cu Andrew.
Am observat că îi spui Andrew.
- Da. - E Andrew, Fred, Freddie.
Are identități multiple.
„Fred” e porecla primită în vestiar,
după serialul Flintstone.
Dar eu îi spuneam Andrew,
mai ales când îl certam.
Știu că mulți se așteaptă la lucruri mărețe din partea ta.
Cum ai reacționat la asta?
Când eram la început, mă chinuiam, fiindcă eram prea tânăr.
Dar am devenit tot mai bun, pe măsură ce trecea timpul.
Am fost un copil timid din Preston.
Eram blând, eram umil, stăteam în banca mea.
Țin minte când am intrat în vestiarul echipei Lancashire pentru prima dată,
înconjurat de bărbați,
neștiind unde să mă pun sau ce să spun, foarte stingherit.
Au început să-mi spună Fred.
Iar eu am început să beau.
Apoi mi-am găsit un alter ego.
Pare un personaj creat de mine,
care iubea lumina reflectoarelor, iubea să joace.
Iubea totul.
Concentrați-vă! E un meci mare.
Dacă câștigăm, câștigăm seria.
Cred că aveam 17 ani.
El avea 18 ani.
Era căpitanul lotului de juniori al Angliei
Toată lumea știa despre Fred, de când fusese la cadeți.
ROB KEY Fost jucător, Kent și lot
Băiatul din Lancashire care arunca rapid și lovea puternic.
Ne gândeam: „E mai bun decât noi.”
Ieri a avut loc un moment istoric pe terenul de pe stadionul Old Trafford,
un nou record mondial.
Peter Stevenson vine cu dovezi.
Ar putea deveni un obiect de colecție în anii următori.
E punctajul oficial,
reprizele lui Andrew Flintoff pentru Lancashire la Old Trafford.
O serie over, cu un scor record de 38 de puncte,
înregistrată de camera asta de securitate.
Pe teren, părea… N-aș spune că eram Superman,
dar, când intră într-o cabină telefonică…
Era aproape așa când jucam crichet.
Când ieșeam de pe teren,
era cu totul altfel.
Acasă, eram eu însumi iar.
Ai două personalități?
Cred că am două, poate mai multe.
De-a lungul anilor, cred că am avut mai mult de două.
S-a prezentat ca Andrew,
iar eu i-am spus mereu Andrew.
Am început să vorbim și nu ne mai săturam să vorbim.
Era amuzant. M-a făcut să râd.
Cu cât vorbeam mai mult cu el, cu atât mă gândeam mai mult…
„Ești foarte drăguț.”
Aici, încă nu era prea cunoscut
- … ca sportiv profesionist. - Nu.
Nu știam cine era Andrew la vremea respectivă.
Nu în sensul rău, dar…
Nu pot să-mi dau seama.
Era ceva diferit la el.
Nu-i place când îi spun asta.
Îi spun „potențial”,
iar el: „Am potențial. Adică vrei să mă schimbi.”
Nu asta voiam.
Unele calități ale sale
îmi spuneau…
că va avea succes.
Era maximalist.
Nu făcea parte din gașcă, ceilalți stăteau în jur.
Un jucător grozav, dar un pic nesimțit.
Nu. Stofă de campion.
Încercam să-l ocrotesc.
Imediat după accident,
în perioada când îl tot peticeau,
l-am văzut și mi s-a tăiat respirația.
Îmi venea să plâng, voiam să-l îmbrățișez.
A fost clientul meu timp de 16 ani.
Vorbeam despre planuri…
… și spuneam: „Peste zece ani, ce ai vrea să faci?”
„Care e obiectivul pe termen lung?”
Mereu spunea că Top Gear.
Cariera sa în crichet e de neegalat.
Deci, când a avut ocazia, a profitat de ea.
Mulțumesc.
Mă bucur să vă prezint primul spectacol.
Top Gear a reînviat de mai multe ori
- … decât Doctor Who. - Da.
- A fost… - Dar l-am păstrat pe micul Dalek.
… foarte agitat.
I s-a părut o emisiune minunată.
Multora le place, mulți au crescut cu el.
Dintre toate emisiunile TV…
Frumos și lin.
… era singura la care mi-am dorit să particip.
I se potrivea de minune.
Iubește mașinile.
Da, iubește și mașinile.
L-au lăsat să încerce diverse mașini, ceea ce i-a plăcut.
Idiotule!
Gogomanule!
Fred are nevoie constant de noi provocări.
Altfel devine neliniștit.
M-am bucurat când mi-a spus că a primit postul.
Comediant și prieten
Era convins că e perfect pentru emisiune.
E cel mai înfricoșător lucru din viața mea.
L-a cuprins teribilismul în emisiune.
El făcea cascadoriile.
E fiindcă el caută provocări instinctiv.
Ce-ți amintești din ziua accidentului?
A fost o zi pe pistă.
PISTA TOP GEAR AERODROM
Nu mă așteptam să fie probleme.
Îmi amintesc fiecare detaliu.
Ar fi fost mai ușor dacă mi-aș fi pierdut cunoștința
și aș fi fost inconștient o vreme,
până când se scoteau copcile.
Dar îmi amintesc totul.
Când mă gândesc, parcă aș fi iar în mașină.
Era cu trei roți.
Parbrizul era ranforsat,
avea o bară până la jumătatea spatelui, eram expus.
Viteza era de vreo 65-70 km.
Mi-au arătat cum să alunec pe lateral.
Roata din față s-a ridicat.
E ciudat să rostogolești o mașină.
E punctul fără întoarcere
și totul încetinește.
E foarte ciudat.
Știu că mulți nu mă cred.
Am fost jucător de crichet. Băteam.
Trebuie să te hotărăști într-o fracțiune de secundă.
Unde direcționezi mingea, ce lovitură alegi,
cum îți vei mișca picioarele.
Se tot rostogolea,
iar eu priveam în jos
și știam că, dacă mă lovesc aici, pe lateral, o să-mi rup gâtul.
Mă lovesc la tâmplă, sunt mort.
Aveam șanse de a supraviețui doar dacă aterizam cu fața în jos.
Țin minte că m-am lovit…
M-am lovit la cap.
Apoi am fost scos, iar mașina s-a răsturnat.
Am zburat peste spatele mașinii,
și am alunecat cu fața în jos pe beton
vreo 50 de metri sub mașină.
Mașina a ajuns pe iarbă și s-a oprit pe roți.
Credeam că am murit,
pentru că eram conștient, dar nu vedeam nimic.
Mă gândeam: „S-a terminat?”
„S-a terminat?” Înțelegi?
„De acum o să văd doar negru?”
Casca mi-a venit peste ochi.
Mi-am ridicat-o și m-am gândit:
„Sunt pe pista Top Gear. Nu în rai.”
Da, a fost…
Da.
Apoi mi-am aplecat capul și a început să curgă sângele.
Cel mai mult mă temeam că nu mai am față.
Credeam că mi s-a desprins fața.
Eram timorat.
Am primit un telefon: „Andrew a suferit un accident în Top Gear,
dar nu avem prea multe informații.”
„Cred că va fi transportat la cel mai apropiat spital,
dar se pare că s-a lovit la dantură.”
„Cred că totul e în regulă.”
Am terminat convorbirea
și nu prea m-am speriat la început.
Dar lucrurile au luat-o razna în scurt timp.
A trecut o jumătate de oră sau 40 de minute, în agonie,
până când a venit elicopterul.
Am fost sunați pe un aerodrom din Surrey,
Freddie era în stare de șoc.
Avea o rană facială gravă.
Medic ambulanță
N-a fost una, ci mai multe.
Avea dureri mari, așa că i-am administrat calmante
și l-am transportat la centrul de traumatologie principal,
la spitalul St. George.
Mă gândeam: „Nu mi se poate întâmpla asta.”
„Nu se poate.”
Nu mi se spunea nimic.
Nu știam…
cum s-a accidentat.
Am început să fac bagajul și mă gândeam:
„Mă duc la Londra,
sper că cineva o să-mi spună unde-l găsesc.”
Eram de gardă în acea zi
și m-a sunat traumatologul de la Urgențe.
Multe leziuni sunt gestionate la nivel inferior,
înainte să ajungă la traumatolog, deci știam că e ceva grav.
Cum ați descrie rănile cu care a ajuns la spital Fred?
Complexe. Foarte complexe.
Leziunile lui, în mare,
în cariera mea de 20 de ani de chirurgie maxilo-faciale,
aș pune cazul printre primii cinci.
Erau lezate atât țesuturile dure, cât și cele moi,
dinți fracturați, dinți lipsă,
părți ale maxilarului fracturate și dislocate.
Leziunile țesutului moale erau foarte complexe.
E foarte neobișnuit să lipsească țesut moale,
să lipsească piele.
Își pierduse și o parte semnificativă din buza superioară,
pielea și mușchiul dedesubt
și buza inferioară.
Mi s-a spus: „Pregătește-te înainte să intri!”
Asta a fost înainte de operație.
Ai fost prima care l-a văzut la spital?
Scuze.
Doamne!
Mă simțeam neajutorată.
Nu știam…
ce să spun…
Treaba mea e să îmbunătățesc lucrurile
și să rezolv probleme.
De data asta, n-aveam cum.
Plăgile nu erau curate.
Fața i s-a smuls când a alunecat pe asfalt.
Erau pietricele în ele, pământ.
Prima operație a durat cam cinci ore.
În acele cinci ore de operație, deja ați început
să-i reconstruiți fața?
Da.
Întâi, trebuie reconstruită anatomia.
E ca un puzzle
și, de obicei, toate bucățile sunt la îndemână.
În cazul lui Andrew, n-a fost așa.
Când am mers la el în vizită,
am intrat în salon, iar el stătea în pat
și era bandajat.
Dar n-am mai văzut
privire atât de speriată.
S-a uitat la mine lung, cred că mă privea așa
ca să-și dea seama cât de grav era.
Sincer, m-am adunat
și n-am plâns.
I-am spus: „E în regulă, o să te faci bine.”
„Arăți incredibil de bine.”
Înainte să ajungem acasă, i-am sunat pe copii
și le-am spus:
„Trebuie să fiți mai curajoși, ca niciodată.
„Tata arată altfel acum.
O să fie mai bine,
dar nu vreau să păreți șocați și îngroziți,
fiindcă asta l-ar distruge.”
A fost dificil.
Andrew nu știe că am făcut asta.
Le sunt recunoscător acelor oameni.
Încă am un soț,
copiii încă îl au pe tatăl lor.
Știu că și alții trec prin lucruri similare sau mai grave
fără ajutorul pe care l-am primit noi.
Am primit poza.
Nu m-am putut uita la ea.
A fost groaznic.
Vrem ca Rachael să știe…
MICHAEL VAUGHAN Prieten, fost căpitan
…că le suntem alături, ei și copiilor.
Nu era el însuși.
Doar privea în gol.
Nu voia să vorbească sau să se întâlnească cu nimeni
Nu voia să facă nimic.
Nu l-am mai văzut atât de deprimat.
Țin minte că mesajele circulau,
aflam fragmente…
Prezentator TV, prieten
…nu știam care era adevărul.
Tot încercam să dau de el…
dar știam că n-o să-mi răspundă.
Voiam neapărat să-l vizitez,
trimiteam mesaje prietenilor comuni,
iar ei spuneau că are nevoie de timp.
Și, da, doar…
Voiam să-l îmbrățișez.
Ca jucător de crichet,
de multe ori, nu știam cum urma să rezolv o anumită situație.
Credeam că apăs un buton și totul se rezolvă.
Trebuie să găsesc acel buton, pentru că acum…
habar n-am ce sunt.
Vom mai auzi numele unui puști de 20 de ani, Andy Flintoff.
Felicitări, Andrew Flintoff, de la Lancashire…
Cel mai recent jucător care-și face nume în echipa națională.
Freddie a fost selectat repede pentru echipa națională.
Nu uitați, în crichetul englezesc,
se căuta următorul Ian Botham, jucătorul bun la toate.
Unul care știa să bată, să arunce, să joace în apărare… „Să vină!”
Freddie arunca cu 140 kilometri pe oră,
mingea ieșea din stadion.
Andy Flintoff înscrie primul punct la Test.
Asta își doreau toate echipele, mai ales echipa Angliei.
Voiam un jucător bun la toate.
Andrew Flintoff și-a depășit recordul personal.
Jucătorul numit noul Ian Botham
a avut șapte bătăi de șase,
una a ajuns direct la tatăl său.
Se spune că ești următorul Ian Botham.
Nu cred că voi fi următorul Ian Botham. Vreau să fiu Andy Flintoff.
Vreau să obțin rezultate în stilul meu.
Era mândru că e din nord.
Când cineva din sud întâlnește pe unul din nord,
cel din nord devine timid. El, nu.
Era unul dintre cei mai nordici oameni pe care i-am cunoscut.
Îi curgea sos de carne în vene.
Ești din Lancashire. Care sunt calitățile de top al localnicilor?
Toți prietenii mei țin la băutură.
Țin la băutură.
Era în stare să consume alcool într-o zi,
să joace și să uimească lumea a doua zi.
Când l-am cunoscut, în adolescență,
nu consuma alcool deloc.
Doar suc.
Apoi a descoperit alcoolul
și a recuperat timpul pierdut.
Rezista la băutură nemaipomenit.
Glumeam că bem în ture cu el.
Echipa națională
Îi țineam companie pe rând.
Crea o atmosferă care îi ajuta pe alții să prospere.
Dacă-ți place să joci, vei fi cel mai bun.
L-am cunoscut când eram căpitan în Zimbabwe și în Africa de Sud.
Era ca o petrecere a burlacilor.
Cum adică?
Fred avea o abilitate uimitoare.
Putea să-și bage cinci sticle de bere în gură
și să înghită toată berea deodată.
Putea să bea o sticlă de vin dintr-una.
- Dintr-una? - O înghițea toată.
Are un esofag extraordinar.
Făcea așa… și o înghițea toată.
Ne dădea pe spate pe toți.
Pe atunci, dacă erai un adolescent talentat,
era palpitant,
dar nu oricine reușea să se ridice ca el.
Fără îndoială, crichetul anilor '80-'90 era un sport amator
organizat în stil semi-profesionist.
De aceea a avansat în carieră mult prea repede.
Era prea tânăr când a fost aruncat lupilor.
Multă vreme, Anglia avea probleme cu rândul din mijloc.
Acum, problema lor cea mare
pare a fi mijlocul lui Andrew Flintoff,
cât el se luptă cu burta.
Când eram mic, eram subțirel.
Purtam un tricou pe sub cămașă, ca să par mai mare.
Apoi am crescut repede
și am devenit puternic.
Flintoff, mai mare decât Lewis, boxerul
Glumeam mult cu asta.
ARUNCĂTORUL CEL MARE DIN LOT
Locuiam singur, și, când mergeam la supermarket,
lumea se holba la mine: „Tu cât mănânci?”
În sfârșit, a început seria NatWest a Angliei,
vedeta fiind un tânăr
aflat după cea mai grea săptămână a carierei sale.
Andy Flintoff fusese acuzat că e inapt și gras.
NU SUNT UN GRĂSAN FĂRĂ MUȘCHI
Flintoff: Revino-ți sau pleacă
Andrew, poți închide gura criticilor
cu un astfel de joc strălucitor.
Am jucat bine, chiar dacă sunt un grăsan.
Mâncam ce nu aveam voie,
apoi vomitam.
Apoi urma o altă masă, apoi încă una.
Nici n-am observat că am ajuns să vreau să dau pe afară și micul dejun.
Jucam pe stomacul gol, nu mâncam nimic.
Am slăbit vreo zece kg.
Toți erau mulțumiți.
Așa că a devenit un stil de viață.
De fapt, în privința lui Fred,
fiind un tip atât de mare și puternic, lumea se gândea
că e puternic în tot ceea ce face.
Nu cred că e corect.
E o ființă umană care vrea doar să fie iubită.
Am momente în care uit
și doar exist.
E foarte plăcut.
Apoi ceva îmi reamintește.
O senzație la față, pare strâmtă și schimbată.
Nu am dinți sau îmi pică mâncarea din gură.
Sau mă uit în oglindă
și îmi amintesc totul.
Se spune că fața ta e identitatea ta.
Dar se spune
și că: „Personalitatea contează. Nu cum arăți.”
Prostii! Înțelegi?
Schimbăm fețele oamenilor, le schimbăm aspectul.
Pacienților le e greu uneori
să accepte noua lor înfățișare.
Oamenii te vor judeca când îți văd fața.
Te judecă imediat.
Chiar și câți milimetri de dinte superior ți se vede în gură.
Cât se vede din incisivii tăi?
E mai puțin de un milimetru?
Am încredere în acea persoană?
Ești o amenințare?
Se pot folosi de tine?
Pari că vei avea succes?
Toate astea contează
când îți formezi o părere despre cineva.
Am discutat despre cum să-l protejăm.
Presa îi invada viața.
Toată lumea voia o poză.
Voiau să vadă cum arată, pentru că li se părea învăluit în mister.
Oamenii ne urmăreau.
Chiar și fără să știm.
Trebuia să-l duc la un control.
Era o mașină, părea o mașină obișnuită,
dar avea geamurile umbrite.
Au intrat în fața noastră
și făceau câte poze voiau,
fără să ne dăm seama.
Nu mai voia nici să mai iasă din casă.
FREDDIE A REVENIT… CA PASAGER
Filmările erau în desfășurare de câteva luni,
iar la una din vizitele noastre, tatăl lui Fred, Colin,
a adus niște albume foto și articole vechi.
Cum de… Colin, erai fan sau jucător de crichet?
Am jucat. Sincer, nu prea bine.
Dar am jucat.
Christopher, fratele lui,
și Andrew au venit la fiecare meci în weekenduri
și s-au apucat și ei de crichet.
Fred, tatăl tău ți-a trezit interesul pentru crichet?
Da, foarte mult.
Îmi amintesc asta din copilărie.
Era mereu la clubul de crichet, tundea iarba.
Țin minte, avea o Cortina, tundeam iarba.
- O mașină Cortina? - Da.
În albumele astea, ai păstrat toate pozele?
Acum sunt ale lui Andrew.
Nu vor rămâne aici.
I-am spus mamei tale că nu le duc înapoi.
Fir-ar să fie!
Îți trezesc amintiri, Fred?
Nu-mi amintesc multe.
Prefer să mă uit la poze decât la articole.
Te-ai fi gândit că va deveni un astfel de jucător?
Întotdeauna știam că are talent.
Am văzut un singur jucător
pe care aș fi pariat când juca pentru Anglia,
iar acela era Philip Neville.
- Fotbalistul? - Da.
Era o figură, nu-i așa?
- A fost bun, nu-i așa? - Da.
- Știa să lovească, să arunce. - Suntem la el.
Da, știu, dar…
Da.
- S-a mutat, nu-i așa? - Da, am cumpărat-o de la el.
Nu-l ținem în subsol.
Poate o vrea înapoi.
Nu se știe cu Phil. Poate stă într-un colț undeva.
- N-ai de unde ști. - Da.
- E tăcut. - Și…
- Ai ști dacă Gary ar fi aici. - Exact. Doamne, el…
Când intri în casă,
nu-ți dai seama că aici locuiește unul dintre cei mai mari jucători de crichet.
Da, lui Andrew nu-i plăcea să se dea mare.
Devine stânjenit dacă are lucruri la vedere.
Preferă să le ascundă.
Fiind pasionat de crichet, eram încântat să văd arhiva personală a lui Fred,
dar nu voia s-o ceară de tatăl său.
Spunea multe faptul că, nici în albume,
nici pe pereții din casa lui,
nu era nimic legat de Ashes 2005.
Vara care urma să-i schimbe radical viața.
Ai fost printre cei care au transformat acest sport.
Pe soția mea nu o interesează crichetul.
Dar de tine a auzit.
Totuși, n-am văzut niciodată un film despre 2005,
despre ce s-a întâmplat.
Nu, mereu am fost reticent să fac ceva legat de 2005, legat de carieră.
De ce?
Aproape că pare…
Aproape că pare că mă laud sau…
A fost o perioadă minunată și mi-a plăcut.
Nu medaliile, nu distincțiile
sau banii, care sunt în regulă, să ne înțelegem.
Răsplata e jocul în sine.
Privind înapoi la 2005,
cum ai explica cuiva care nu știe nimic despre crichet,
semnificația seriei Ashes?
Ashes e un simbol istoric al crichetului.
Anglia împotriva Australiei.
Așa? Asta este seria Ashes?
Da! Anglia a câștigat seria!
Cu mulți ani în urmă, cenușile au fost puse într-o urnă,
care este acum cupa seriei.
Iată cupa cu cenuși, înmânată căpitanului Angliei,
onorabilul Ivo Bligh, cu exact 100 de ani în urmă.
Seria Ashes este practic ca Cupa Mondială de fotbal.
Calitatea ta ca jucător de crichet este evaluată în acea serie.
Jucătorii australieni au plecat la cea mai așteptată serie Ashes
din ultimele două decenii.
Căpitanul Angliei în primul său turneu,
Ricky Ponting vrea să zdrobească spiritele vechiului inamic.
2005 e, fără îndoială, cea mai bună serie de meciuri Test
în care am jucat.
Când iei în mână prima bâtă de crichet în Australia
și joci în curte,
joci un meci Test din seria Ashes, nimic altceva.
E topul. Nu există nimic mai bun.
Mergem în Anglia, în calitate de echipa de pe locul întâi din lume.
În echipa australiană, erau mulți jucători extraordinari.
Împotriva lor jucam.
Dar noi aveam o echipă tânără,
alcătuită în 18 luni.
Iar inima acelei echipe era Fred.
Un mic turnir verbal,
Glenn McGrath a prezis o înfrângere de 5-0 pentru Anglia.
Atunci, să nu ne zbatem!
Să plecăm acasă!
Să nu mai vorbim!
Andrew Flintoff!
E momentul lui Andrew Flintoff.
Și-a dorit de mult să joace în serie.
A doua repriză, ies să bat…
și am început să mă stresez.
Parcă mă comparam cu adversarul.
Trebuie să fac asta, aia, fac asta, toți au așteptări.
Andrew Flintoff are multe de dovedit.
Nimeni n-a fost atât de talentat ca Freddie.
Dar nici atât de neîncrezător.
N-o să uit niciodată faza cu Ricky Ponting.
Era în defensivă în fața noastră.
Loveam cu Kev, Kevin Pietersen.
Aveam același sponsor, Woodworm.
Ții minte ce i-ai spus lui Freddie când a ieșit să bată la Lords?
Nu țin minte.
Zice: „Sponsorul e sigur mulțumit de idioții ăștia doi”,
sau ceva de genul.
M-am gândit: „N-o să uit asta, amice. O să regreți amarnic.”
Într-o astfel de situație, te gândești: „Nu accept asta.”
Am fost eliminat imediat.
E sfârșitul pentru Freddie Flintoff.
E o dezamăgire pentru mulțime.
E un mare favorit, dar a fost eliminat.
Întreaga națiune se aștepta să fim foarte competitivi.
Dar am fost înfrânți.
Australienii au câștigat meciul Test de deschidere.
Ne-a șocat pe toți.
N-am mai văzut un vestiar în care echipa să fie așa de deprimată.
Cred că Freddie era stânjenit.
Era vedeta echipei noastre, trebuia să joace bine.
Stăteam pe scaun după meci, tremuram…
Eram copleșit.
Nu știam ce să fac.
Se vorbea mult despre cum ne întoarcem și jucăm cricket,
iar eu am zis: „Trebuie să plecăm.
Uriașul trebuie să plece.”
A fost trimis într-un loc numit Bovey Castle.
Ca să-și revină.
N-am exersat, nu m-am antrenat.
Am băut niște vin roșu, am fumat vreo două trabucuri.
Îmi amintesc că mă gândeam: „Doamne, oare e bine asta?”
„Ar trebui să exerseze?”
Totul s-a dus de râpă.
Dar cred că asta a fost, cred că voiau ca el să fie…
din nou el însuși.
Edgbaston este o fortăreață a crichetului.
Am fost înfrânți.
E timpul să ne revenim.
Dar știi ce? Următorul meci…
O să fie cum vreau eu.
Cu prima ocazie când îl puteam înfrunta pe Shane,
a și greșit.
Eliminare!
Mă gândeam: „Șase.”
Aproape a trecut de jumătate.
Peste degetele sale pentru patru puncte.
Mă laud acum. Am terminat.
Ce lovitură puternică!
Doamne!
Sunt câțiva.
Nu-ți face griji!
A fost foarte distractiv.
Și din nou, și nu știe unde e mingea, dar e de patru puncte.
E de șase!
Stadionul o luase razna.
Aoleu!
Extraordinar!
O lovitură măreață cum nu mai există!
Încă șase!
Suntem martorii unui lucru extraordinar.
Doar dacă arunca el, puteam să câștigăm seria.
Când Flintoff a intrat în atac,
era vâlvă peste tot.
„O să fie minunat.”
A fost un moment când îți scoți șapca,
îți scoți puloverul.
Mă întorceam la poziția mea, cu pași mult mai vioi.
Mulțimea mă aclama.
Parcă aș fi fost mult mai înalt.
Acum vine!
L-a prins! Freddie Flintoff.
Campionul!
Lovisem poarta.
Apoi a intrat Ponting.
Un nou atacant la linie. Ricky Ponting, căpitanul australienilor.
Mă gândeam: „Să te văd!”
„Să te văd!”
Ricky Ponting, fără îndoială,
era cel mai bun jucător din lume atunci.
De fiecare dată când Australia are nevoie să marcheze, oare cine iese?
Și știi ce face de obicei? Marchează.
Ascultați vuietul din stadion!
Sunt căpitan și atacant pe poziția 3,
treaba mea e să ies pe teren și să câștig.
Dar Freddie era agitat.
E atât de aproape!
Și e eliminare.
Andrew Flintoff a reușit din nou!
I-a entuziasmat pe toți, publicul, echipa.
Am spus: „Vai!”
Fie că lovești sau arunci, încerci să-i derutezi.
Ai metoda ta.
Cine o să cedeze primul? Cine clipește din ochi?
Mă gândeam: „N-o să clipesc eu.”
Nici el nu vrea.
Căpitanul Australiei e sub o presiune extremă aici.
S-ar putea să iasă greșit,
dar părea un australian adevărat,
în privința stilului de joc.
Acel set a fost cel mai bun din cariera mea.
144 km pe oră.
Andrew Flintoff e foarte puternic.
Ale lui Freddie erau cele mai bune șapte aruncări
în fața celui mai bun jucător din lume.
La ultima cerere,
după o eliminare, a aruncat încă o dată…
Frumusețe! Da!
Un joc magnific din partea acestui om.
Flintoff schimbă jocul.
Mai întâi, lovind, apoi aruncând.
Când echipa lui a avut nevoie de el, s-a impus,
m-am ridicat repede, apoi am fost eliminat,
așa că ne-a fost greu la meciul acela.
În acel moment, mă simțeam în stare de orice.
Ești terminat.
62 PUNCTE PÂNĂ LA VICTORIE
A lovit în bețe.
Ușurare în mulțime,
cu siguranță, și pentru jucătorii Angliei.
Shane Warne, periculosul Shane Warne, a pierit.
Toți erau optimiști.
Îi putem învinge pe ăștia…
Anglia era la o poartă de victoria la Ashes.
M-am gândit: „O s-o câștig pe asta.”
N-am reușit.
Steve a câștigat, Steve Harmison.
MAI LIPSESC 3 PUNCTE
Ultima poartă, a lui.
Și e a lui!
Ce victorie!
Anglia a ieșit victorioasă.
Mulțimea o ia razna.
Anglia a câștigat cu două puncte.
Am sărbătorit, apoi și-a dat seama
că atacatorul australienilor, Brett Lee, era accidentat.
Ca să treacă Australia.
Freddie se gândește mereu la alții.
Se dă o luptă acolo,
dar e doar crichet.
Contează corectitudinea.
A fost un act măreț de corectitudine.
E probabil una dintre cele mai bune poze cu crichet.
Una care va fi ținută minte pe vecie.
Când eram copil, mi s-a spus să respecți adversarii, arbitrii
și că ai destul timp să sărbătorești.
Cred că așa a fost învățat și Steve Harmison,
căci i-a strâns mâna lui Brett Lee,
dar nimeni nu l-a filmat.
Steve vede camerele și zice: „Eu am făcut-o primul, nu-i așa?”
Am zis: „Da, dar trebuie să știi unde sunt camerele, fiule.”
Sincer, era mereu filmat.
Adică, tot timpul.
Crezi că acum poți câștiga seria Ashes?
Trebuie s-o facem.
Cred că da.
ANGLIA REUȘEȘTE CEA MAI MARE VICTORIE TEST
Să fii la acel meci la Edgbaston…
A fost incredibil.
DOMNUL INFREDBIL
A fost incredibil.
Sigur erai mândru.
Sigur că da.
Asta a schimbat atmosfera seriei, așa-i?
Da, a schimbat atmosfera, a schimbat atitudinea.
Mereu am simțit că, din acel moment,
suntem uniți, că suntem buni,
dar am putut vorbi cu încredere în calitate de căpitan
și să spun că e posibil
era datorită lui Fred.
Bună dimineața! Urmăriți emisiunea Astăzi, marți, 13 septembrie 2005,
și, ceea ce am sperat că nu se va întâmpla niciodată, s-a întâmplat.
- Îmi pare rău, Karl. - Chiar e o dimineață bună?
- Poate pentru tine. - E bună.
Anglia a câștigat seria Ashes pentru prima dată în ultimii 18 ani.
Cel mai bun moment al crichetului englez.
Crichetul e dintr-o dată tare, un sport care s-a ridicat ca un Phoenix
din Cenuși.
2005 a fost vara în care toți ne prefăceam că ne place crichetul.
Datorită lui.
El ne-a dat acele imagini
care sunt întipărite în psihicul nostru sportiv.
Sprijinul a fost uimitor. Totul era extraordinar.
Lui Andrew îi plăcea, era viața și sufletul petrecerii.
Îmi făceam griji pentru Holly.
Era foarte aproape de marginea autobuzului,
iar eu o tot țineam de picior,
ca să nu cadă.
Îi tot spuneam s-o lase jos.
Dar n-a pățit nimic, din fericire.
Era cea mai bună zi a lui.
Andrew Flintoff!
Vedeta seriei!
Omul nopții, după cum se vede.
Da, a fost o serie grozavă.
Ca să fiu sincer, David, mi-e greu acum.
N-am apucat să mă culc.
În spatele acestor ochelari, sunt o mie de povești.
Țin minte că am intrat la conferința de presă.
Întrebările erau despre Freddie Flintoff.
A fost momentul lui Andrew,
când Andrew Flintoff a devenit Freddie Flintoff,
și așa a fost.
La doar 28 de ani, omul numit Freddie are libertatea orașului său natal.
E foarte greu să transformi un sport.
Să transformi crichetul e aproape imposibil, nu?
El a reușit în șase săptămâni.
Toate grupele de vârste veneau la el,
îl recunoșteau și vorbeau cu el.
Freddie a vizitat școala din Preston.
Aruncător, atacant și erou al Angliei.
Oamenii jucau crichet în locuri unde nu mai jucaseră înainte.
Copiii jucau crichet. A fost incredibil.
A fost incredibil.
Echipa eroică a Angliei, câștigătorii seriei Ashes,
sunt onorați de regină la Palatul Buckingham.
În categoria Sportivul anului 2005, Andrew „Freddie” Flintoff.
Îmi amintesc că mă gândeam atunci:
„Doamne, lucrurile s-au schimbat.”
Îl văd ca pe un băiat tăcut.
E campionul poporului.
Nu cred că a înțeles admirația primită de la public,
pentru care jucăm.
Jucăm ca să-i distrăm pe oameni.
Cum l-ai descrie pe Andrew Flintoff?
Artist de divertisment.
Asta este.
Haide!
Hai!
Ce-i asta?
Am un câine acum, îl cheamă Quilly.
Bravo!
Mereu se bucură să mă vadă.
Bravo!
Nu e chiar al meu.
Hai!
Sunt ca un dresor pentru câini ghid.
Am grijă de el și îl dresez.
E mereu fericit să mă vadă.
Bravo!
Când am nevoie de o îmbrățișare sau de afecțiune, e lângă mine.
Nu știu dacă e bine dacă fac asta.
Mi s-a spus să-l iau în brațe până pot.
Așa că asta fac.
Du-te!
Nu știu cum o să mă simt când o să-l predau.
E frumos, așa-i?
Ieși, hai!
Mă scoate și pe mine din casă.
Ieși repede!
Ieși, du-te!
În perioada imediat după accident,
ieșea din casă numai ca să vină la Londra, la dentist.
Venea la birou după aceea.
De cele mai multe ori, îi curgea sânge din gură.
Era foarte grav.
Luam prânzul și încercam s-o facem de fiecare dată,
pentru că nu se vedea cu nimeni.
Eram în Londra. M-a sunat agentul lui.
Mi-a spus: „O să vină Fred.
Să nu spui nimic, dar poți veni să saluți.”
În timp ce urcam cu liftul,
vine el cu Rachael.
Și are o…
șapcă pe cap și o eșarfă sau mască pe față.
Și se uită la mine și zice:
„Uite, e omul invizibil.”
Așa-i? Am râs pentru prima oară.
Chicoteam pentru că era doar el și chicoteam.
Și zice: „Bine, hai!
„Când ne putem apuca de glume?”
A spus un lucru oribil,
dar, din partea lui, a fost perfect.
A fost prima dată când s-a văzut cu un prieten.
I-am spus: „Primul meci Test al verii va fi împotriva Irlandei.
Sunt în birou la Lords, vino aici,
nimeni nu te va vedea.”
Voiam să-l fac să iasă din casă.
A trecut ziua
și am zis: „Urmează meciul Test Ashes la Edgbaston.
Vino și fă la fel din nou.”
I-a plăcut.
Cred că acel moment a fost începutul revenirii la normalitate.
Într-o zi, m-a sunat Andrew
și mi-a spus: „Iau multe medicamente, dar vreau să mă întorc la crichet.
„O să mă întorc.”
Așa că l-am sunat pe Rob Key.
Băieții care joacă acum l-au urmărit,
l-au idolatrizat cu toții.
I-am zis: „Vrei să fii antrenor? Ai grijă,
va fi prima dată când te va vedea lumea.”
Mi-a răspuns: „Cred că așa e cel mai bine.”
Am fost rugat să antrenez echipa națională pentru seria de o zi.
La primul antrenament, eram în camera mea
și voiam să ies pe teren.
Am încercat să ies de vreo cinci sau șase ori
dar n-am reușit.
Anxietatea mă copleșea
și apoi n-am mai rezistat.
M-am dus în baie.
Am pus mâna pe chiuvetă, „Haide!”
Trebuia s-o fac la un moment dat.
Știam că o să fiu filmat, că oamenii o să reacționeze.
Dar sunt aici. La ce mă aștept?
Până la urmă, m-am aventurat pe balcon.
Nu era o mare dezvăluire…
ca la Masked Singer.
Era doar…
Era cel mai sigur loc unde puteam s-o fac,
cu cei mai buni oameni.
De peste nouă luni,
nu se știe nimic de Freddie Flintoff.
Azi a fost văzut în public prima dată după accident.
Asta e prima imagine cu plăgile pe care le-a suferit
în accidentul de mașină din decembrie anul trecut.
Freddie revine
Era un mod de a-mi dezvălui fața.
FLINTOFF A REVENIT
A fost victoria desăvârșită.
Cred că uneori găsești ajutor când te aștepți mai puțin.
Îmi place că crichetul e lucrul care l-a ajutat.
Știi, când e…
Aici mă emoționez, dar…
În tot ce făcea,
când stătea izolat,
cei din crichet l-au susținut.
Și… oricum, asta a fost.
- I-ai oferit un colac de salvare. - Da.
Urăsc să plâng.
E agasant. Mă bucur că acum nu mă vede.
Crichetul părea să-i ofere lui Fred o cale de întoarcere.
BARBADOS INDIILE DE VEST
La nouă luni după prima sa apariție publică pe balcon,
a devenit antrenor secund pentru Cupa Mondială T20
din Indiile de Vest.
Era o călătorie departe de sanctuarul casei sale.
E o slujbă bună.
Nu cred că am zâmbit și am râs atât de mult în ultima vreme.
Trebuie să-mi reamintesc că nu mai sunt jucător.
Particip la toate.
Mă distrez cu ei în vestiar, îi urmăresc pe teren.
Văd cum se dezvoltă.
E incredibil.
Dar seara, mă întorc singur în camera mea.
Rămân singur cu gândurile și sentimentele mele.
Nu par să se schimbe.
Am coșmaruri și probleme și acum.
Dacă mă întrebi unde țintesc cu asta, unde pot ajunge…
Nu prea știu.
Toată lumea are o direcție.
Dar, pentru asta, trebuie să vezi calea. Eu habar n-am.
Până unde poate ajunge ca antrenor?
Poate deveni antrenorul lotului Angliei, la nivelul cel mai înalt.
Ideea nu e să știi cum să lovești perfect.
Ci să-i înveți pe alții.
Cum faci oamenii mai robuști, mai rezistenți,
pentru viață și pentru jocul care-i așteaptă?
Iar la asta se pricepe de minune.
Vorbește din experiență.
Pentru că a trecut prin toate.
Ce amintiri ai cu Caraibele ca jucător?
Am amintiri mixte cu locul ăsta.
Am câștigat seria Ashes, apoi am pierdut.
Eliminat! Afară!
Înfrângere cu 5-0 în Australia.
Umiliți de înfrângerea de 5-0.
Jucătorii Angliei vor suferi.
Cea mai gravă înfrângere în Ashes în ultimii 86 de ani.
A fost oribil.
Am fost sfâșiați.
Da, am trecut prin ambele părți acum.
La Oval, în 2005, jubilarea
și bucuria de a câștiga Ashes,
iar azi…
Am trăit și cealaltă parte și nu e prea plăcut.
Nu conta cine era căpitanul,
ar fi distrus orice echipă care trecea prin asta.
Deci cine era căpitanul?
Freddie era căpitanul.
Dar nu trebuia să accepte.
Oricum el era în frunte.
Nu avea nevoie de banderolă.
Bine, țineți-o așa, băieți!
Fred crede că poate face totul.
Are mândrie și voia să fie căpitan,
dar nu a fost decizia corectă,
fiindcă era suprasolicitat.
Ar fi putut refuza.
Cum l-a afectat seria Ashes pe Fred?
Cred că l-a afectat enorm.
Da, cred că…
L-a distrus.
Freddie era un jucător optimist,
juca din tot sufletul.
Nu te gândești la impactul psihologic
asupra căpitanului adversar, când pierde în seria Ashes, 5-0.
Nu afli lucrurile astea despre oameni până nu se întâmplă lucruri ca acest film.
Consumam mult alcool.
Nu beam ca să mă distrez.
Beam ca să-mi schimb dispoziția.
Aproape ca o evadare. Nu făceam față.
De acolo, am trecut direct la Cupa Mondială aici.
Prăbușirea dramatică la meciul cu Noua Zeelandă i-a costat scump.
Am fost învinși.
Eram supărat, furios.
Așa că am găsit un bar la colț.
Am băut un punci cu rom, apoi încă unul
și încă unul și…
Țin minte că eram praf.
Știam că Ian Botham locuia pe o barcă pe mare.
Mi s-a părut amuzant să-l surprind.
Așa că am intrat cu o hidrobicicletă în apă.
Valurile erau mari, mă tot aruncau.
Am renunțat la idee.
Un paznic m-a scos din apă
și m-a dus în camera mea.
M-am trezit a doua zi dimineață cu nisip între degetele de la picioare.
Nu știam ce am făcut.
EROU CĂZUT
FREDDIE BEAT, SALVAT DIN OCEAN
„Steaua Angliei cade de pe hidrobicicletă.”
Cu siguranță a căzut de pe ceva, de pe piedestal.
Exces de alcool, cu consecințe pentru Flintoff
BEȚIVUL FREDDIE A MERITAT-O
Am avut o ședință de urgență.
Mă gândeam: „Ce s-a întâmplat aici?”
Cred că era foarte stânjenit.
E ca în Marea mahmureală 3, nu? Doar că e la Cupa Mondială.
O petrecere zdravănă.
Învinșii Angliei, bețivi JUCĂTORI AMENDAȚI
Toți îmi reproșau.
CAMPANIA ANGLIEI EȘUATĂ O MIZERIE
Mă simțeam copleșit,
m-a apucat plânsul la ședință.
Vedetă rușinată
M-am întors în camera mea, am sunat-o pe Rachael.
BĂUT PE APĂ
Ea a zis: „Ești un dobitoc. Sun-o pe maică-ta!”
I-am spus s-o sune pe mama lui și să-și ceară iertare.
Amândouă am primit câte un buchet imens a doua zi de la el.
Ce încă nu înțeleg…
Știu că Andrew i-a dezamăgit pe oameni
și a fost nesăbuit.
Dar nu înțeleg de ce era la știri timp de o zi, în fiecare oră,
cerându-și iertare întregii țări.
Nu existau alte știri?
Ai ieșit pe apă după ce ai băut câteva beri?
Știi, dedesubturile…
A fost și apă, evident, și o hidrobicicletă.
Privind în urmă, mi se pare amuzant,
dar mă și sperie.
Nu mă simțeam bine. Nu știam ce fac.
Parcă obloanele ar fi fost coborâte, era întuneric.
Căutam senzații tari,
în crichet nu le găseam.
Nu mă intriga nimic.
Îl cunosc pe Andrew de sub masca lui Fred,
știu când se întâmplă ceva.
Uneori, Andrew încerca să se vindece singur,
când se simțea foarte deprimat.
Cred că a ajuns în stadiul în care a trebuit să…
se gândească: „Bine, o să pierd totul dacă nu-mi revin.”
Cum ai descrie relația ta cu alcoolul?
A fost bună o vreme.
N-a fost totul rău.
Am fost invitat într-o excursie cu echipa când aveam 17 ani.
Și nu am băut.
Am jucat jocuri cu alcool.
Eu jucam cu halbe de Cola.
Nu e ușor să bei opt halbe de Cola.
M-am gândit să gust un Guinness.
Am băut Guinness și a fost ușor.
Am băut vreo opt-zece halbe de Guinness.
Mi-am dat seama că oamenilor le place asta.
Mă apreciază.
Mă primesc în gașcă.
O mare parte din mine, o mândrie spune că,
dacă m-aș putea întoarce în timp, aș face exact la fel.
Cred că e o minciună.
Nu știu dacă aș bea.
- Problema e… - Dar ai fi fost același jucător?
- Poți să separi… - Asta e întrebarea.
Întrebarea supremă: „Ai fi același jucător?”
Nu știu.
Dar cred că aș vrea să încerc.
Barbados a părut un punct de cotitură.
Fred a vorbit despre un moment întunecat din cariera sa,
și, în același timp, făcea primii pași
spre o viață normală în familia de crichet.
LONDRA
Deși era din nou în atenția publicului,
era clar că nu se vindecase.
Bună!
Reabilitarea lui după accident încă nu se terminase și era istovitoare.
Planul e ca azi să-mi pună dinții.
Nu e bine să nu ai dinții tăi.
Nu pot vorbi corect, mă trezesc…
Mușc din mâncare și nu simt nimic.
- Bună! - Ce mai faci, omule, ești bine?
Nu durează mult, oricum ai venit devreme, așa că te pregătim.
- Primesc dinți azi? - Nu.
Nu?
Avem multe de făcut azi, dar nimic prea epuizant.
Când va avea dantura definitivă?
La următoarea vizită.
- În regulă. - Bine. În regulă.
Minunat.
Asta e.
Nu există dinți fără durere.
Doamne!
Câteva injecții.
E greu, pentru că, într-un fel, sunt dezamăgit de mine,
de reacția mea.
Știi, mândria aia sau…
Cum se numește? Masculinitate toxică?
Orice ar fi, îți spui: „Trebuia să mă țin tare.
Trebuie să-mi văd de viață.”
Dar nu reușesc.
Momentan, e greu,
pentru că e Andrew, dar un Andrew foarte deprimat.
Dar…
Se pricepe să-și revină din orice.
Să te văd!
O să iau un mulaj acum.
Asta e partea complicată.
În regulă.
- Îl faci cu chit? - Stai cu capul pe spate!
Un pic de mastic.
În cariera mea de crichet,
am ajuns în vârf de câteva ori,
apoi am căzut de multe ori.
Ține-o în gură așa!
Când am ajuns la pământ, n-aș spune că mă simțeam mai bine acolo,
dar mi-a plăcut.
Mi-a plăcut provocarea de a încerca să mă ridic din nou.
Bine, am terminat.
Nu cred că voi fi vreodată mai bine.
Doar că acum sunt altfel.
Vreau să-mi găsesc locul.
Dar drumul e lung.
STADIONUL HEADINGLEY LEEDS, ANGLIA
După 18 luni, recuperarea lui Fred era încă anevoioasă.
Dar sportul l-a ajutat mult.
La doar câteva săptămâni după Barbados,
a preluat conducerea propriei echipe pentru prima dată,
echipa Northern Superchargers.
- Cum te simți? - Sunt bine.
Prima săptămână ca antrenor principal, nu?
A fost foarte bine, de fapt.
Învăț în timp ce lucrez.
O să fie un test, nu? Îmi amintesc când eram în Barbados
și spuneam: „Ca jucător, am ajuns și sus, și jos.
Ca antrenor, mi-am păstrat echilibrul.”
E un test dur, nu?
E pregătit.
Niște răsuciri imediat, era să treacă deasupra.
Era îmbrăcat cu tricoul echipei și stătea cu jucătorii,
nu l-am mai văzut așa de fericit.
Cred că din nou era aproape fericit.
Prin evenimente îngrozitoare,
crichetul l-a găsit din nou pe Freddie.
S-a întors unde îi e locul.
Inițial, nu știam nimic sau aproape nimic despre crichet,
dar a devenit o parte importantă din viața mea.
Când Andrew avea nevoie mai mare,
crichetul i-a fost alături.
Sună puțin ciudat s-o spun, puțin exagerat,
dar cred că crichetul l-a salvat.
I-a dat un motiv să trăiască din nou.
A mai rămas o minge.
Va fi ultima
și una ușoară pentru Trent Rockets.
Ce s-a întâmplat?
Am fost învinși de o echipă mai bună.
N-avem ce să sărbătorim.
Sunt distrus.
Zău așa, Fred!
- Vino alături de echipă! - Freddie!
Cum ți se pare
când oamenii vor să se pozeze cu tine?
Nu mi-a plăcut niciodată să pozez.
Dar acum e puțin altfel.
Mai ales când fac un selfie, pentru că mă văd.
Mă gândesc: „Vai, cum arăt?”
Nu vreau să zâmbesc din cauza buzelor.
Par nefericit, deși încerc să par vesel.
Apoi încep să mă gândesc la cum mă vede lumea,
că mă menajează.
Văd reacțiile oamenilor când mă văd pentru prima dată.
Da, e greu.
După accident,
nu credeam că voi putea trece peste asta.
Sună groaznic,
o parte din mine regretă că trăiesc,
o parte din mine asta simte.
Dar nu voiam să mă sinucid.
Nu confund cele două lucruri.
Nu-mi doream,
dar mă gândeam: „Ar fi fost mult mai ușor așa.”
Acum încerc gândesc astfel:
„Știi ce? Soarele va răsări și mâine,
iar copiii mei mă vor îmbrățișa.”
Și…
Cred că mă simt mai bine acum.
Faptul că așa ceva i-a trecut prin minte
demonstrează cât de deprimat a fost în perioada imediat după accident.
Dar acum, privindu-l cum semnează autografe și stă la poze neobosit,
știu că revenirea la crichet
îl ajuta să se distanțeze de accident.
În curând, o victorie urma să-i ridice moralul și mai mult.
Ai câștigat al doilea meci.
Ne-am descurcat, mulțumesc mult. A fost ușor.
Băieții au fost geniali.
Mi-am permis să mă bucur.
Cred că, la final, senzația dominantă
a fost, evident, satisfacția.
Dar am rămas controlat.
Eram mai contemplativ și mai mulțumit.
Am o echipă genială.
E genială.
Nu te mai rețin. Ai meci astăzi.
Da. Nici nu știu câte puncte valorează o victorie.
Sper că o să luăm câteva.
Facem cum vrem noi.
Bine, pare să funcționeze.
Da?
Este 50-50 în acest moment, John.
Bine, ne vedem data viitoare.
Mulțumesc.
Nu cred că l-am văzut pe Fred așa de fericit.
A fost o întorsătură neașteptată în viață,
dat fiind că, atunci când s-a retras, a întors spatele crichetului.
Toți sportivii se confruntă cu dilema asta când se retrag.
Cum a fost pentru tine atunci?
TOTUL S-A TERMINAT PENTRU FREDDIE?
A fost dificil.
CÂND VOM MAI AVEA UNUL CA EL
De-a lungul carierei mele,
de multe ori credeam că n-o să mai pot juca,
suferisem multe accidente.
În vara anului 2009, urma a treia și ultima serie Ashes a lui Fred,
o șansă de a răzbuna înfrângerea umilitoare din Australia.
Dar nici nu era sigur dacă va juca.
Decizia dacă Freddie poate juca va fi luată în ultima clipă.
Genunchiul meu era distrus.
Dar…
cariera mea era în declin,
trebuia să îndrept lucrurile.
Era pe punctul de a ceda fizic.
Fred abia mai rezista.
Nu putea coborî scările, bietul barosan.
Trebuie să joc în seria asta. Trebuie să câștigăm seria Ashes.
După aceea, urma să mă retrag.
Numai victoria conta.
Nu exista altceva.
Trebuia să câștig, cu orice preț.
Aveam nevoie de injecții în genunchi și mă durea tot corpul.
Rachael mă ajuta să mă îmbrac.
Mă ajuta să mă încalț, să-mi pun șosetele.
N-ar fi trebuit să joace.
Dar, când cineva îi spune: „E imposibil, nu poți,”
își ia avânt.
Întregul stadion îl aclamă pe Andrew Flintoff.
Luptam împotriva mea. Nu împotriva adversarului.
Luptam împotriva corpului meu.
O lovitură minunată! Ce start!
Când aveam dureri, nu-mi făcea plăcere să joc.
O aruncare genială din partea lui Flintoff.
E out! Flintoff a reușit. O eliminare a adversarului.
E out.
Jucam parc-ar fi fost ultimul meci.
Apoi a mai plonjat o dată.
L-am prins!
Și funcționează!
Cinci pentru Andrew Flintoff. Un moment glorios.
Știam că nu voi mai putea arunca așa niciodată,
a fost ultima dată.
Am sărbătorit într-un mod… care e cuvântul? Exagerat.
Mă bucuram, dar eram și trist.
Am vrut doar s-o mai simt o dată.
Am vrut să miros pământul, am vrut să simt atmosfera.
Voiam să-mi amintesc cum era, știam că nu voi mai simți asta.
Freddie a jucat minunat,
a obținut victoria pentru Anglia.
Apoi, pe Oval,
unde se pare că Australia era pe cale să câștige meciul,
cine îl învinge pe Ricky Ponting?
Când a lovit mingea
și a început să alerge,
nu mai aveam stare, stăteam pe marginea scaunului.
Știind la cine a ajuns.
Aveam 60 și ceva de eliminări.
Mă gândeam: „E Fred, îl doare piciorul.
N-o să alerge suficient de rapid.”
Era nevoie de o combinație
de ridicare și eliberare rapidă,
ca o rachetă,
și trebuia să lovească.
Era mare agitație în boxa prezentatorilor. Toți stăteam în picioare.
Acum, Flintoff, vedeta.
Căpitanul australian a fost eliminat la 66.
Atunci mi-am dat seama că seria Ashes s-a terminat.
A fost încă un moment istoric în stil Flintoff la o serie Ashes.
Anglia a recuperat cupa Ashes
într-o zi dramatică de crichet pe terenul Oval,
Anglia a câștigat toate cele 10 porți australiene cu 197 de alergări.
Am ieșit de pe terenul Oval…
știind că probabil asta era sfârșitul.
Aveam programare pentru operație la genunchi peste două zile,
dar am reprogramat-o pentru a doua zi.
Soția mea a făcut-o,
așa, nu aveam voie să bag nimic în gură seara,
deci nu urma să mă îmbăt.
Mă simțeam pierdut.
Nu știam cine sunt.
Ce mă pasiona de când aveam șase ani
s-a terminat la vârsta de 31 de ani.
Regreți decizia?
Nu regret decizia de a mă retrage. N-aveam încotro.
Dar apoi a fost foarte greu.
Nu acceptam rutina și să mi se spună ce să fac. Uram asta.
Dar apoi mi-am dat seama cât contează.
Dacă nu am motiv să mă trezesc mâine, o să beau, știi?
O să beau.
Și eu doar…
treceam prin viață și era…
Era groaznic.
E ca și cum te-ai duce la supermarket și ți-ai căra pungile în parcare
fără să știi unde e mașina.
Pungile devin din ce în ce mai grele,
umerii obosesc și totul se prăbușește.
Numele tău nu mai apare în ziar în weekend.
Nu mai ești vedeta când e vorba despre crichet.
Lumea te uită repede.
Așa e la sportivi și la femei,
cred că oamenii sun îngroziți de asta.
Când s-a retras din crichet, te temeai ce va face?
Nu am fost deloc îngrijorată.
Știam doar că va fi uimitor în continuare.
Știam că se va apuca de altceva.
S-a retras din joc foarte tânăr,
a apărut și pe coperta revistei Men's Health
a fost ales bărbatul anului sau așa ceva.
Era peste tot.
Apoi a devenit vedetă de televiziune.
James, îți amintești prima dată când l-ai întâlnit pe Freddie Flintoff?
Îmi amintesc clar prima dată când l-am întâlnit pe Fred.
Lucram la o scenetă pentru Sport Relief.
Era cu personajul meu din Gavin și Stacey, ales Antrenorul anului
la Personalitatea anului.
Smithy!
Înainte de emisiune, m-am dus la Fred
și i-am spus: „Vrem doar să pari ofensat,
ca să pară real.”
Freddie!
Freddie, Freddie Flintoff!
Cum te cheamă de fapt? Andrew?
În fine.
Felicitări pentru Ashes! Ai jucat minunat.
Mă bucur că te-am văzut acolo.
Dar acum te retragi, nu?
Nu vei mai juca, pentru că te doare genunchiul?
Te doare?
Un genunchi prost? Dar brațul e sănătos, așa-i?
Părea atât de ofensat…
încât îmi amintesc că mă gândeam: că ar putea deveni actor.
Ar putea face orice.
A doua zi, filmam pe o hidrobicicletă,
iar eu mă pregăteam să fac o emisiune de comedie sportivă
numită A League of Their Own.
L-am sunat pe producător.
I-am zis: „Avem nevoie de el în emisiune.”
„Cred că va fi bun.”
Trei, doi, unu, start!
Din fericire, a acceptat.
Cred că emisiunea i-a lansat cariera pe care urma s-o aibă la televiziune,
o mare surpriză pentru mine
sau pentru oricine îl cunoaște.
Unul dintre voi e un metrosexual răsfățat,
iar celălalt, un tip care vorbește pe față și e compus 99% din testicule.
Nu vorbiți aceeași limbă…
Mă simțeam intimidat.
Urma să fac cunoștință cu Freddie Flintoff,
pe care-l admiram când eram mic.
Mă gândeam: „E un tip mare, voinic, din nord,
iar eu, un băiat efeminat, de la o școală de elită.
Probabil că n-o să-i placă de mine.”
Fred, ce parfum folosești?
- Old Spice. - O alegere clasică.
Jack, tu?
Sos Bisto!
Aveam impresia că există o relație sinceră
între voi doi.
Categoric.
Mulți îl consideră…
puternic, un mascul alfa.
Dar e cu siguranță vulnerabil.
Am văzut cât de deschis vorbea despre suferințele lui.
BĂTĂLIA SECRETĂ DE A-MI ÎNVINGE DEMONII
De pildă, despre bulimia.
Flintoff: Remarcile despre greutatea mea au dus la bulimie
Sufeream de bulimie și eu când m-am apucat de televiziune.
N-am vorbit despre asta niciodată.
Știam cât de stresantă este munca la televiziune.
Nu mai întâlnisem alți bărbați
vorbind despre asta
până când Fred n-a făcut-o.
Consideram că a dat dovadă de mult curaj.
Cred că, după crichet, îl aveam pe Andrew,
dar mai exista și un Fred, iar Fred nu se putea desfășura.
Căuta acea senzație pe care o avea când juca crichet.
Prin majoritatea proiectelor sale, căuta să afle…
„Cum aș putea recrea sentimentul acela când jucam crichet?”
A încercat să se forțeze cât de mult putea.
Ne-a pus pe noi patru să facem împreună nebunii.
El voia să încerce orice,
iar eu eram cel care mă împotriveam,
spunând că e doar o emisiune de divertisment,
de ce să ne punem în pericol?
Iar Fred zicea: „Hai, Jack, o să fie bine.”
Cei din televiziune cad în capcana asta.
Am învățat asta pe pielea mea, până la urmă.
Mereu vrem mai mult, nu?
Până și tu, cu întrebările tale.
Toți vor mai mult.
Toată lumea vrea să vadă ceva inedit,
cascadorii mai spectaculoase.
Nu vreau să mă iau de tine, John.
- E în regulă. Pentru asta sunt aici. - Dar e…
Exact, dar toți vor să sape mai adânc.
- Ai dreptate. - Toată lumea vrea interviu exclusiv,
cascadorii mai spectaculoase.
Toți spun: „Să filmăm când aproape o dă în bară,
ca să avem rating.”
Totul se rezumă la ratinguri, întotdeauna.
Ar fi trebuit să-mi dau seama,
știam asta din lumea sportului,
aveam leziuni, primeam injecții.
Când eram trimis pe terenul de crichet,
eram doar o bucată de carne.
Așa e în televiziune și în sport.
Sunt asemănătoare în privința asta.
Ești doar un produs. O bucată de carne.
Sunt de acord.
Da?
Eram de acord, dar, desigur, totuși, până și eu voiam mai mult.
Știi ce? Suntem într-o bulă. Putem.
Un subiect care mă interesa
era dacă s-a mai întâlnit cu colegii de la Top Gear,
Chris Harris și Paddy McGuinness.
Am ținut legătura.
M-am întâlnit cu Chris și ne-am îmbrățișat.
S-a emoționat, m-am emoționat și eu.
M-am bucurat să-l văd.
Regret că n-am ținut legătura mai mult
cu el și cu Paddy.
Cred că Paddy a spus, cu ceva timp în urmă,
că nu am mai vorbit cu el. Așa este.
Un motiv este…
Pentru mine e cam… știi ce vreau să spun?
Urăsc cuvântul „tulburător”, dar mă tem că așa ar fi.
E ceva ce n-a mai continuat,
din cauza a ceea ce mi s-a întâmplat.
OPRIȚI EMISIUNEA BBC DUPĂ ACCIDENTUL LUI FREDDIE
Cariera lor a fost și ea întreruptă. Mă simt…
nevinovat, dar îmi pare rău.
Mi se pare…
Mă gândesc mult la cele întâmplate oricum, n-am nevoie de asta.
Uneori am uitat că bărbatul din fața mea
încă se confrunta cu o traumă severă.
Cine-i?
- Eu și Rocky. - Bine, intrați!
- Salut! - Salut!
- Ce mai faceți? - Ați terminat?
Asta demonstra și că s-a vindecat.
Nu mai vorbea despre accident, avea planuri.
STUDIOURILE VERSA MANCHESTER
A și făcut ceva tipic pentru Fred.
VESTIAR FREDDIE FLINTOFF
Am acceptat o apariție.
O ediție de Crăciun a emisiunii Bullseye.
De ce nu?
Am acceptat pentru că e o singură emisiune.
Pentru mine, este
o oportunitate de a mă lăsa de televiziune fără a mă pune în pericol.
Ai zone sensibile?
- Nu prea. - Nu?
Pot să lucrez în partea asta?
Da.
Nu știu cum să procedăm cu cicatricile.
- Cum spui? - O să treci peste ele?
Da, doar ușor, pentru că par iritate.
S-ar putea să fie prea vizibile în lumina din studio.
- E în regulă? - Da.
Cum te simți, Fred?
Am degete magice.
E mai bine acum, că Donald se ocupă de mine.
Nu știu…
Totul e un pic ciudat.
E ceva ce nu credeam…
N-aveam în plan să fac asta.
Sincer, îmi făceam griji în trecut…
Am acceptat, iar acum e realitate, așa-i?
Azi, sunt în studio, particip la instructaj,
privesc marele ecran și mă văd pe mine.
Îmi caut echilibrul.
E Bullseye, totuși. E doar o tablă de darts din plastic.
Cui îi pasă?
Înțelegi ce zic?
E interesant să fiu machiat.
Nu îmi ascund cicatricile.
Încerc doar să le estompez puțin.
Știi…
N-aș spune că nu mă deranjează,
dar aș vrea să nu atrag atenția asupra ele.
După câte a îndurat,
mă bucur că și-a revenit.
Contează ce se va întâmpla acum.
Apare 10 minute la Bullseye,
toți își dau seama că a revenit,
apoi, dintr-o dată, revin și ofertele pentru programe de divertisment.
Doamnelor și domnilor, dl Freddie Flintoff!
Peste12 luni, mi-ar plăcea să văd că încă se ocupă de crichet.
Dar, să apară din nou în fața camerelor,
m-aș bucura dacă ar renunța la asta.
- Da, bună lovitură. - O frumusețe.
- Bună lovitură. - Am avut noroc. Mersi, Pab.
- Continuă, Nige! - Una era a mea.
Am încercat s-o lovesc tare.
Așa, Nige!
Când am început filmările cu Fred acum un an, trăia ca un pustnic,
chinuit de imaginile accidentului,
care tot rulau în mintea sa.
Te-a nimerit?
Voiai să ne nimerești?
Ținteam mai la dreapta, dar erai…
Șapca ta era ținta.
Acum, totuși, era destul de încrezător să iasă în public.
Acum e ca înainte.
Credeam că a reușit să scape de mine,
cu o minge de golf.
Există multe tehnici, John, nu-ți face griji!
Nu știam dacă viitorul lui era în crichet, în televiziune sau în ambele.
Mereu apar proiecte noi pentru cineva ca el,
se va gândi mereu: „Am terminat asta, ce urmează?”
De aceea s-a apucat de atâtea lucruri diferite,
de aceea vrea să facă așa de multe,
nu ajunge niciodată în punctul
în care să zică: „Am terminat un proiect,
acum mă pot relaxa.”
- Acum joacă golf. - Așa, Nige, a început partida!
- Urcă! - Să urc?
Unele lucruri nu vor mai fi cum erau înainte.
Dar, știi, Andrew e așa,
tocmai a creat o poveste complet nouă.
Scopul inițial al acestui documentar a fost să pună capăt speculațiilor.
Dar, pe parcurs, a devenit
misiunea de a găsi identitatea lui Fred,
privind în trecut, în timp ce încerca să privească înainte.
Misiunea părea finalizată.
Pentru final, Fred, cum merge recuperarea?
Acum ai dantura, așa-i?
Am dantura, mi-au montat dinții,
deci deocamdată, asta e.
Până aici am ajuns, cu asta am rămas.
Te las să continui cu ultimele nouă găuri.
Asta voi face. Azi mă simt bine.
Va fi și mai bine după ce plecați voi.
Nu-ți face griji, plecăm.
- Bravo, amice! - Mulțumesc mult.
Eu îți mulțumesc.
Vorbeam despre el ca și cum ar fi murit, dar…
Câteodată.
- Ai vreun mesaj pentru el? - Îți amintești asta?
Știi, dincolo de mormânt?
Dincolo de mormânt?
Răspunde-mi la mesaje!
E groaznic în privința asta.
Groaznic în privința asta.
Am vorbit cu Steve Harmison deunăzi
și mi-a spus așa:
„După accident, ne-am speriat cu adevărat
când nu mai răspundea la mesaje, deși înainte îți răspundea imediat.
Ne-am dat seama că ceva nu e în regulă.”
De o vreme, nu mai răspunde la mesaje,
dar toată lumea spune: „Fred a revenit.”
Subtitrarea: Timea Ficzay