Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
I de què vols que parlem, Klara? Per on vols començar?
No ho sé.
Molt bé. Si no comences tu, començo jo.
Quan va ser l'últim cop que vas sortir de casa? Ho recordes?
Doncs...
el 12 d'agost.
Fa 76 dies que soc a casa.
I no trobes a faltar res?
Trobo molt a faltar viatjar.
L'últim cop, vaig anar a la platja amb la família.
Vaig riure molt.
O amb ma mare. Aquell dia que va nevar tant.
Abans que morís.
Però...
Però?
Però...
Però què?
No enyoro passar-ho malament, com l'últim mes de l'institut.
Com em miraven...
els que considerava amics meus.
Ni les hores als hospitals,
les esperes,
les males notícies...
Sé que em perdo moltes coses quedant-me a casa.
Però aquí em sento protegida d'altres coses.
Ja.
Ho entenc. Sentir-nos segurs és molt important.
Això és el que sento amb la família.
Què tal la teràpia? Li has dit com et va la medicació nova?
- K2. - Què?
Com a psiquiatra, ets un 7. Com a germana pesada, un 10.
Bé, doncs res.
Escolta, i queda gaire per la cita amb el teu amor?
- Prou. Deixa-la estar. - El seu amoret...
Tot i que ma germana i el seu nòvio són uns tafaners.
- Estàs nerviosa? - Calla!
No li diguis aquestes coses.
Us odio, eh?
Llavors, sí que hi ha una cosa que et fa il·lusió.
Una cosa, sí.
Bé, una persona... Algú que escolto cada nit.
Té una mena de programa de ràdio.
Hola a tothom.
Gràcies per escoltar-me i per fer-me companyia aquesta nit.
Això és Segueix la meva veu
i jo soc en Kang, el teu company i amic durant aquesta hora.
Avui tocarem un tema que m'heu demanat moltes vegades: l'amor.
T'has enamorat mai?
T'han trencat el cor?
Si és el cas, no et preocupis.
El temps ho cura tot i trobaràs algú que et farà molt feliç.
Com sempre dic...
"Cal aprendre dels mals moments i girar full..."
...per tirar endavant.
Sovint, em plantejo escriure-li, però...
No ho sé.
Li deuen arribar un munt de missatges i no els deu llegir.
Això no ho saps.
Potser et respon.
Tu creus?
Esclar.
L'Alicia pregunta: "Ets coreà?"
Sí, vaig néixer a Seül,
però fa cinc anys que visc a Espanya.
"Quan ens ensenyaràs la cara?"
Ja saps que em fa vergonya.
Algun dia, m'atreviré a revelar la meva identitat.
Avui, us he preguntat pels vostres moments més feliços
i ha arribat un missatge que m'ha emocionat molt.
És una foto d'un quadre. Un paisatge nevat.
Conec aquest lloc perquè hi anava amb una persona molt especial per a mi.
Gràcies, K. Espero que puguis seguir gaudint d'aquell lloc,
encara que enyoris tenir algú important al teu costat.
Jo ho faig.
No sé si seré capaç de tornar-hi.
Per això som aquí, oi?
Per anar fent petites passes cada dia.
I la primera de totes...
és intentar... Digue-ho tu.
Sortir al món.
SEGUEIX LA MEVA VEU
1. SORTIR AL MÓN
Hola
Què tal?
Qui ets?
En Kang
En Kang? De Segueix la meva veu?
Esclar hahaha
Quants Kangs coneixes?
Perdona que et molesti M'encanta el quadre
Està signat amb una K L'has pintat tu?
Sí
Que guai!
Però... Espera! Com sé que ets tu?
Vinga. Posa'm a prova.
D'acord. Eh...
Durant el programa d'aquesta nit, has de dir una paraula en clau.
Has de dir "formatge".
Trobo a faltar el menjar.
I més encara els meus amics i la família.
Algun dia, espero tornar a viure allà.
Bé, això és tot per avui,
però, abans d'acabar, us vull explicar una cosa de mi.
Em flipa el formatge.
Fins demà.
Us deixo amb una cançó molt especial
per algú molt especial.
Siguis qui siguis, em moro de ganes de resoldre el teu misteri, K.
Kang.
Ara em creus o he de fer alguna cosa més?
Per ara, sí.
Però...
ja veurem si necessito res més de tu.
- Va, amor meu, que no arribem. - Ja va.
- Ja marxeu? - Sí.
Si ta germana s'afanya, perquè aquest frànkfurt s'està congelant.
Que graciós. Estàs guapíssim.
Va, som-hi.
A quina hora torneu?
Doncs... a dos quarts de dues.
- Aviat. - Dues?
- Quarts de dues. - Quarts de dues.
Pots venir de mostassa i hi anem tots tres junts.
A una festa amb gent de 30 anys?
Doncs... no.
Uau.
Molt bé.
Ho dic per si no et vols quedar sola.
No, estic bé.
- Segur? - Sí.
- No passa res. - Bé.
- Pitjor per a tu. - Pitjor per a mi.
- Segur? - Deixa-la. Gent de 30...
Qualsevol cosa, truca'ns.
- Ens truques i venim. - Que sí. Va.
- Adeu. - Adeu, K.
- T'estimo. - Que xaleu molt.
- Vinga. - No puc passar si no surts.
- Ja va. - Vinga.
NO EM RECUPERARÉ
NO TORNARÉ A SORTIR DE CASA
ESTIC SOLA
NO PUC RESPIRAR ÉS UN ATAC DE PÀNIC
- Hola? - Hola?
EM MORO QUÈ HE FET?
ÉS EN KANG SABRÀ QUE ESTIC MALALTA
-Calma. - Perdona, volia trucar a ma germana.
Què et passa? Estàs bé?
No, no puc respirar.
On ets?
Calma...
NO PUC RESPIRAR NO ESTIC BÉ
KANG, AJUDA'M SISPLAU
Soc aquí. Amb tu.
Vinga, pensem en una altra cosa.
Pensem en alguna cosa bonica.
Crec que la setmana que ve nevarà.
T'has fixat mai com cau la neu?
És com si estigués ballant.
Cada cop que caigui un floc, respira.
Et sents millor?
Ho sento, he de penjar.
K.
Vols menjar res?
No.
Només vull dormir.
Fa dies que ets al llit, K.
Vols que...?
Vols que posem el programa d'en Kang? Començarà aviat.
- No? - No.
K. Escolta'm.
Encara que hagi passat això, et juro que tot anirà bé.
Tot anirà bé.
T'ho prometo.
- Segura? - Em mireu o què?
Que lluny que ha arribat ta germana.
Estic bé!
Un! Dos!
- Tres! - Vinga!
Mama!
Les coses s'han de fer ara. No sabem on serem demà.
A més, qui sap quan tornarà a nevar així.
Uau!
M'ha encantat!
- Hi tornem? - Tornem-hi!
És terrible. Terrible. És culpa meva.
- És culpa meva. - No ha estat culpa teva.
- No l'hauria d'haver deixat sola. - Podria haver passat igualment.
- No, és culpa meva. - No té res a veure.
- Tranquil·la. - No l'hauria d'haver deixat sola.
És culpa meva, Andy. És culpa meva.
K2.
Que no és culpa teva.
Ho vull intentar.
Vull intentar tornar a classe.
Vull intentar tornar a tenir una vida... com abans.
De debò?
Vinga, K., que tu pots.
Sí.
M'han acompanyat uns quants carrers...
i després ja he vingut jo sola.
Que bé, no?
Me n'alegro molt. És una grandíssima notícia.
Tinc un mapa a la meva habitació.
I vull pintar d'un color cada lloc on vagi.
M'agrada.
D'aquí res, et sortiràs del mapa. Ja ho veuràs.
Ja està.
Molt bé! Ho has aconseguit. Molt bé!
Jo ho tenia claríssim.
Què, nerviosa per demà?
Una mica. Sí.
- Molt. - Normal.
Tothom es neguiteja quan arriba a un lloc nou.
Ja... Sí.
Klara.
És que, com que he tingut uns dies dolents...
tinc por que em torni a passar.
Qualsevol cosa, ja saps on soc.
- Sí? - Que sí. Va, ves.
I si demà no aconsegueixo anar a classe?
Si això passa, tindràs una altra oportunitat l'endemà.
I, si no, l'endemà de l'endemà. I, si no, l'endemà.
A poc a poc, construiràs el teu dia a dia.
2. CONSTRUEIX EL TEU DIA A DIA
Caputxa.
Caputxa, parlo amb tu, la nova.
No et vols presentar?
Prefereixes que et digui "Caputxa". Molt bé.
A sobre, ets muda.
Em dic Klara, amb K.
Kaputxa amb K. Jo, Diego. Encantat.
Molt bé.
Una conversa realment apassionant.
Sisplau, demaneu números per la rifa de l'equip de futbol.
- Necessitem uniformes nous. - Afanya't, tio.
Si seguim així, jugarem despullats.
Va, corre.
Kang.
Escolta.
El de la megafonia qui és?
El pesat d'en Kang, sí.
Bon dia, nois. Obriu el llibre pel tema tres, on ho vam deixar ahir.
- On és? - Com portes l'examen?
Arribo a casa i em poso a estudiar.
Deixa'm els teus apunts, va.
- Què dius? - Sisplau.
I aquesta nit?
Aquesta nit? Crec que passo.
- Estic una mica ratllat. - Sí? Per?
La tia amb qui parlava fa dies que no m'escriu.
- Quants dies? - Sis.
Tio, són sis dies. No n'hi ha per tant.
De fet... nou.
Com? Ho he sentit bé?
Nou dies? Oblida-te'n. El missatge és clar: passa de tu.
Au, calla, Diego. Que pesat.
Si ho dic pel pobre nano, perquè es relaxi una mica.
Gràcies, Diego, però ningú t'ha preguntat.
De res, Kang.
Estic sol!
Hola, Min Seo!
Germà!
Vinga, no et distreguis.
Això no està bé.
Papa, ens hem equivocat.
A veure.
Bé...
Val més que t'ajudi ton germà.
Sí, val més. Tampoc no és el teu fort.
Quan deixareu de discutir?
No discutíem.
Sempre igual.
No et preocupis per això. Seguim dibuixant.
Hola a tothom!
Això és Segueix la meva veu
i jo soc en Kang, el teu company i amic durant aquesta hora.
Nois, com que he estat una mica trist durant els últims dies...
posaré una cançó que sempre m'ajuda a oblidar els meus problemes
i recuperar les ganes de sortir.
Espero que tu facis el mateix.
- Hola. - Hola, Yana.
Que no balles?
Va, no siguis avorrit.
Va tot bé?
Tot va... millor.
Anem a la pista?
Eh... sí, i tant.
Kang, em sap greu haver desaparegut.
És que han sigut uns dies una mica estranys per a mi.
Però res... Et volia donar les gràcies.
M'ajuda molt sentir la teva veu.
¿La K és de Kandy,
de Katerina, de Kasilda?
Ai, que pesats, eh?
Com vols que et faci un retrat? Ets el noi sense cara.
Me la poso perquè ningú em reconegui quan canto en un bar del centre.
A veure... fas trampa. Si no se't veu la cara.
No riguis, eh. Ja coneixes el meu secret.
Tranquil, que no explicaré res.
Batkang.
CONCURS DE NOUS TALENTS
Segur que penses que soc una mica intens,
però m'has inspirat i he començat a compondre una nova cançó.
No sé si em convenç gaire, però vaja.
Fan un concurs i m'hi vull presentar.
A veure si faig alguna cosa que moli.
Atreveix-t'hi, Kang.
Potser vaig una mica ràpid.
M'encantaria coneixe't i he pensat que podríem quedar aquesta setmana...
Algun dia... Si et ve de gust.
I tant, m'encantaria.
Però, just aquesta setmana, no sé si podré. És que soc fora.
Ui, sembla que a la nova li agrada en Kang.
Oi que sí? T'agrada en Kang?
Típic. Fa per tu.
No, i ara. No m'agrada.
Tia, ens ho pots explicar. Som com les teves millors amigues.
- Tinc raó o no, Ellie? - Si tu ho dius...
Jo em dic Perla. I tu?
Klara.
Encantada.
Tranquils, nois. Sisplau, anem sortint.
Vigileu amb els vidres.
Som-hi, va.
Va, ràpid.
Vinga, sortim. Ràpid.
Què dius, Kaputxa?
- Què dius tu, Diego? - Res, Perla.
Però passo de quedar-me aquí.
Vaig a fer un volt per l'insti. Veniu?
Què us sembla? Ellie?
- Jo... - No, jo em quedo aquí.
Ens quedem.
Bé, doncs, si canvieu d'opinió, ja ho sabeu...
Crideu el meu nom, eh?
Aquest noi, de què va?
- Quedaràs amb la Klara o no? - M'ha dit que era fora.
- I tu, què? - Jo?
- Una cosa... - Ho vas donar tot.
Havia de fardar una mica.
No, no diguis el meu nom.
Què fas? Para!
- Però què t'agafa? - Res. No em passa res.
- Per què no seus amb la Yana? - No.
Per què no?
Perquè no.
Doncs que burro.
¿No seria bonic estar tots dos junts sota la neu,
donant-vos calor amb el cos?
Kang?
Què tal el teu dia?
Tio?
Ho sents?
El què?
Acabo d'enviar un missatge i ha sonat just allà.
- A la Yana? No, és allà. - No, a la Klara.
Vols deixar estar la Klara! Sua de tu!
Mira.
És veritat.
Truca-li. Truca.
Et truquen, eh?
No.
Klara, què tens?
Res.
Klara?
Aquesta tia és molt rara. M'agrada.
No em puc creure que t'hagi trobat.
Klara?
Et puc ajudar?
Ves-te'n.
No m'importa esperar, sents?
Kang, deixa'm estar! Ves-te'n.
Sisplau.
D'acord.
Què tal el teu dia? Jo, atrapat per culpa de la neu
On ens podem veure tu i jo sols?
- Hola, Kang. - Hola, Klara.
Un batut de xocolata.
Llaminadures.
Una pasta.
Això, xocolata.
No t'imaginava així.
Així?
Amb aquesta cara de por, vols dir? Perquè...
No, vull dir...
amb aquest somriure.
És molt bonic.
Jo tampoc t'imaginava així.
Així, com?
Tan...
saludable.
I aquest noi que dius...?
Es diu Kang, oi?
Què tal?
No ho sé.
Què?
No ho sé. Digue-m'ho tu.
Doncs em va proposar quedar.
I em ve de gust coneixe'l, però... No ho sé.
Em ve de gust, però em fa por.
Però, quan ho penso, tot allò que em fa por
me'n fa menys quan ho faig.
Tu pensa, Klara, en tots els cops que t'hi has atrevit.
- Sempre t'ha sortit bé. - Sí, però no és només veure'l.
Vull ser sincera amb ell.
Però no sé si, quan sàpiga algunes coses de mi,
s'espantarà o s'allunyarà...
T'agrada?
Sí.
Mira.
Aquest el vaig fer jo.
- Aquest? - El de l'esquerra.
- Aquell? - Aquell.
És el més lleig, no?
Tècnicament... jo t'he fet una cançó.
Tu em podries fer el retrat, no?
D'acord.
A veure... Com vols posar?
Així?
Sí.
T'hauràs de quedar així una bona estona.
- Així? - Sí.
Així estic còmode.
Eh... vinga.
A veure.
No...
És que fa molt que no pinto, Kang. No puc. Em sap greu.
Tranqui, no passa res.
I, abans, tampoc t'he dit la veritat.
Ni tot aquest temps.
No podia anar a classe perquè... era a casa.
Han estat uns mesos difícils per a mi.
Estava...
malalta, però ja estic millor... sí.
Me n'alegro.
Vine amb mi, corre.
Crec que ho vull intentar i, si surt bé, doncs bé.
I, si no, doncs ja ho sabré i podré deixar de trencar-me el cap, no?
Klara, tranquil·la.
No tinguis pressa. No t'acceleris.
És que és així com se sap.
Estant amb la gent i veient si hi estàs a gust
i ells ho estan amb tu.
Suposo que sí.
Això és un vici, eh?
Sí, una mica.
3. ATREVEIX-TE A SENTIR
Kaputxa!
Què diu?
Res, va per mi.
Què fas, Diego?
Donar-li emoció a la vida, Kang.
Ho hauries de provar. Mira.
- S'ha matat. - Estàs bé?
Impressionant.
Que no s'hagi mort.
Què dius?
Què hi feu, aquí? Decidit: tots castigats.
Kang, els teus pares són aquí.
Vinc amb tu. Vull veure la bronca que et claven.
Erick, ella és la Klara.
Hola. Encantat.
Igualment.
Va, anem.
A reveure, Klara.
A reveure, Kang.
A mi, que em bombin.
Adeu, Diego.
Bé, només quedem tu i jo.
Doncs sí.
El destí vol que siguem amics, Kaputxa.
Per què em dius Kaputxa?
- M'agrada ser original. - Uau. Que original.
Sí.
- Saps què? - Què?
Que fa temps que sé el teu nom.
Com?
D'haver-te vist a l'hospital.
A la sala de quimioteràpia, quan hi anava a recollir mon pare.
Sí, soc el fill d'en Darío.
Que, per cert, no deixava de parlar de tu.
Sempre el feies riure.
I t'acabaves la seva gelatina.
No ho sabia, Diego.
Ja.
Però haurem de ser amics sí o sí.
Serà un honor.
Espera.
- Tu ets el canguret? - No.
- Acabo de recordar que et deia així. - No soc jo.
- Et diré així a partir d'ara. - No.
- Kaputxa! - Canguret.
Però, K., t'han castigat.
- No ho entenc. - Sí, K2.
- Què ha passat? - Ha molat molt.
Pensava que no ho diria mai, però trobo a faltar una mica l'institut.
- No, sisplau. - Ho dic de debò.
- No, quina fila que feies. - És veritat!
- Vam veure unes fotos... - Tenia un estil particular.
- No, no. - Estaves horrible.
No canviïs de tema.
Què faig amb tu, K.? Mira'm. Què faig amb tu?
- T'he de castigar? - No ho sé. Tu mateixa.
Què? No.
Mira...
- Castiga'm una setmana sense sortir, no? - Ja.
Una setmana més o menys, què hi fa?
Té una mica de raó, no?
No ho sé. No sé què fer amb vosaltres dos, sincerament.
T'he trobat a faltar. Queda't amb mi per sempre. No em deixis.
Abraça'm. T'estimo. Tae-ho.
Hola, Klara.
Hola.
Què tal?
Bé. Estava mirant un... En fi...
Escolta.
Digues.
Et ve de gust quedar demà a les onze?
Doncs... no sé si em ve gaire de gust.
És broma.
D'acord. Em sembla bé.
Em portaràs xocolata?
Fins demà.
Molt bé.
Adeu.
On ets?
No et veig, Kang.
Segueix la meva veu.
M'hi estic apropant?
Crec que sí.
T'he trobat?
La meva xocolata.
Me n'he oblidat.
Doncs me'n vaig. Adeu.
No, espera.
M'encanta.
Va ser estrany no sentir-te ahir.
Va ser impossible, per la neu.
I com és que no cantes mai al programa?
Perquè em fa molta vergonya.
Doncs, si entres al concurs...
hauràs de cantar davant de molta gent.
No m'ho recordis.
Si m'agafen, vindràs amb mi?
Això sí, hauríem d'anar a Madrid.
Sí, si tu ho vols...
- No m'ho puc creure. - L'he feta grossa.
Ep, jo vaig cap allà.
- D'acord. - Adeu.
- Fins després. - Me'n vaig.
Klara.
Hola.
Podem parlar un moment?
Pot ser després? Faig tard.
És un moment.
D'acord.
A veure.
Et volia fer una pregunta perquè... tinc uns dubtes.
I tant. Digues.
- Ets tu? - Deixa'm estar, sisplau.
Com és que tens això?
D'on ho has tret?
Conec molt bé en Kang.
I he estat amb ell en moments molt difícils de la seva vida.
I sé què li convé i què no.
I algú com tu no...
No li fa cap bé.
A veure... No t'entenc.
Em preocupo per ell, saps?
Com?
No vull que estigui amb algú amb tants problemes.
Ah, esteu junts? No ho sabia.
Tant és, si estem junts.
Ell no es fixarà mai en tu.
Tinc amics al teu antic insti i m'han explicat moltes coses.
No vull haver d'enviar aquest vídeo a tothom
perquè vegin qui ets realment, però...
Tu t'has vist?
Calia fer proves després de la malaltia de la mare.
Sempre hi ha un risc genètic.
I en el teu cas, Klara,
les anàlisis confirmen la presència de cèl·lules canceroses.
Hem d'actuar el més aviat possible.
T'espero al cotxe Que fa fred
És taronja Una mica vell
Perdó
Perdó, he hagut de marxar Un altre dia
Tot bé?
Klara!
Klara! Ei, Klara!
- Hola. - T'estava cridant.
Perdó.
- Uau! - Què?
Quina cara, no?
- Gràcies. - No.
- És just el que necessitava sentir. - No, però...
- No anava per aquí. - Ja.
No preguntis, Diego.
D'acord.
Vols estar sola?
No.
Vols no parlar del tema, oi?
Exacte.
Doncs, mira...
Tinc una idea.
A veure.
- Vine. - Ja vinc.
No se m'acut millor companyia per gaudir d'aquesta delícia.
És la primera cosa bonica que em dius.
Gràcies, Kaputxa.
No em referia a tu, sinó a ton pare.
En tot cas, tu ets...
un 10 % del motiu que sigui aquí.
Com? Només un deu? Molt més.
- Escolta. - Què?
- Què de què? - No.
Continua queixant-te i baixaràs al nou.
És un horror aquest lloc i tot el que ha passat.
Però... m'agrada ser aquí amb tu.
A mi també.
On vas?
Ara vine tu amb mi.
D'acord.
Papa, faig massa enrenou?
En absolut. M'agrada la cançó.
Crec que guanyaràs.
Kang, soc aquí.
Si necessites parlar d'alguna cosa, ja saps que soc aquí.
Gràcies.
Ara entenc això de la K.
Sembla que hagi passat molt de temps, mama.
Et presento un amic. Es diu Diego.
Ara som amics, doncs?
No he estat capaç de venir abans.
Perdona'm...
per haver-te deixat sola tant de temps.
L'altre dia, no vaig ser prou clar quan vaig parlar de l'amor.
No vaig dir el que pensava o sentia realment.
Crec que l'amor sempre et fa patir.
A mi, em fa por enamorar-me
per si surt malament i acabo perdent aquella persona.
Aquesta cançó parla d'això.
Per això, a vegades, és millor no lluitar per un amor
que no passarà mai i acceptar-lo com una amistat.
Gràcies.
- Mira. - Què?
Kang, no et tapis. Si estàs guapíssim. Va.
Kang!
Té.
Kang!
Tio, desperta't!
Després, anem a la festa, no?
- No. - Com?
- Au, va. - No, no. Jo he vingut per això.
Bé, si hi aneu tots, m'ho penso.
Jo vaig a totes. No me'n perdo ni una.
- A totes, sí. - A totes.
Si m'hi conviden.
I, si no, també.
També.
Kang, fot-li!
- Molt bé! - Càson!
Uau, quin golàs.
Kang!
- Molt bé! - Bravo!
Què fas?
Ens portes a la festa?
A tu, no.
Bé, a mi, a la Perla, a l'Ellie
i a la Klara.
Jo no hi vaig.
Fem una cosa:
si ens hi portes,
no li dic a la Klara que l'has mirat tot el partit.
Li feies aquesta careta.
- D'acord. - Sí?
- Sí. - Sí?
Que sí.
Molt bé.
Noies, en Kang ens hi porta.
Per cert, molt bon partit.
- No. Tu ves davant, que si no et mareges. - Party, hello!
Però què dius?
Party!
- Hola, Kang. - Arrenques?
- Hola, K. - Bon partit, no?
Sí.
Quina cafetera, nano.
Deixa'l, que almenys ens hi porta.
Jo no tinc esma per caminar.
Què dius, guapa? Com estàs?
- Tot bé? Sí? - Bé.
Hola.
Al final has vingut.
M'han enredat.
- Que bé. - Passeu.
Són ells, que t'han enredat?
Sí.
Va, anem. Ja prendrem alguna cosa després.
Has jugat molt bé, eh?
- Gràcies. - I has marcat un golàs.
Què passa?
Qui és?
Res. Ara torno.
Klara, l'han escollit.
- La cançó? - Sí.
Enhorabona, Kang. Me n'alegro molt.
- Podem parlar en privat? - Sí.
He estat una mica estrany aquests dies.
Bé, i tu també.
Ja.
Però jo sempre estic una mica estranya.
- És veritat. - Escolta!
No, de debò. Ho sento.
No vull espatllar la nostra amistat.
Jo tampoc vull que s'espatlli.
Per què em vas enviar el quadre?
Pel que vas preguntar.
Era un lloc on havia anat amb ma mare.
Jo surto al quadre.
Com?
L'iglú que hi ha a sota, a l'esquerra...
- Sí. - El vaig fer jo.
Bé, el meu germà Jung i jo.
Com?
Dius que tens un germà?
- Sí. - Més gran que tu?
I quants anys té?
Ara en tindria 21,
però no va arribar a fer els 19.
Aquell dia, l'iglú em va caure a sobre
i en Jung em va venir a rescatar.
Sempre ho feia.
Un any després, va tenir un accident
i ja no va poder jugar a futbol,
que era el seu somni.
L'hauria d'haver rescatat, com feia ell amb mi.
Jung?
- En Jung... es va suïcidar. - Jung!
Quan va passar allò, jo en culpava a tothom,
però, sobretot, a mi mateix.
El meu germà és mort per culpa teva! L'havies d'anar a veure.
Estava tan trist, tan perdut,
que vaig necessitar l'ajuda d'una psiquiatra per seguir vivint.
Gràcies a ella, vaig aprendre a controlar els atacs de pànic.
Vaig recuperar tot el que havia perdut.
Vaig aconseguir tornar a l'institut
i ja no passo els dies mirant enrere.
Klara.
Fa estona que et busco.
Vine, que parlarem.
Ja t'ho vaig dir.
No t'apropis a en Kang.
Li hauré de dir a tothom que ets boja.
I a veure qui se't vol acostar, després.
No em passa res.
- Ah, no? - No.
No prens pastilles?
No vas passar mesos sense sortir de casa?
Sí.
Molt bé. Doncs ho explicaré a tothom.
M'és igual.
- No tinc res a amagar. - Ah, no?
Mireu el que us he enviat.
- Aquesta noia, la nova... - Què és això?
...va marxar de l'altre insti perquè està com un llum.
Traieu això.
Tothom et veurà plorar, que és el que et mereixes.
Deixa-la en pau.
Per què t'hi fiques?
Perquè no facis el que fas sempre.
El que em fas a mi.
L'altra. Però què dius?
Ho explicaré.
El què?
El que m'has fet.
El que em vas fer l'altre dia.
I qui et creurà?
- Jo també ho explicaré. - I jo.
I jo, també.
- A veure... - Jo també explicaré el que has fet.
Fas conya?
- Amb tot el que he fet per tu? - Fora de casa meva, Yana.
Ves-te'n.
- Gràcies, nois. - Gràcies.
El meu primer petó, Kang.
A veure, digues. Com t'has sentit aquests dies?
Doncs...
crec que no m'havia sentit així en molt de temps.
Soc...
feliç.
I vull sentir aquesta felicitat...
perquè sé que no dura per sempre.
Tens raó. Per sempre és molt de temps.
Soc com aquest paisatge,
que estava preciós, amb la neu cobrint-ho tot,
però... ja no.
Ara, la neu és grisa i... després es fondrà del tot.
¿Com creus que serà el teu paisatge
quan la neu es fongui i arribi el bon temps?
- Vinga. - No ho sé.
Tant de bo...
sigui com un d'aquells que veia quan viatjava.
- Ple de colors i coses noves. - Perdona. "Tant de bo"?
Com que "tant de bo"? Tia...
Passarà, no?
Sigui com sigui, hauré d'aprendre a estimar-lo.
4. APRENDRE A ESTIMAR-TE
- Hola. - Hola.
Que guapa!
M'agraden els rissos.
Gràcies.
On vas?
- Què? - Vaig al cine.
Amb qui?
Amb un amic.
No em preguntaràs res?
- No. - Uau.
- Estàs bé? - Sí, doncs res.
Passa-t'ho bé, K.
- Gràcies. - Sí?
- Adeu. - Adeu.
És aquest. Passa.
Perdó.
TRANQUIL·LA...
PENSA EN ALGUNA COSA BONICA
Mama, el teu és molt millor.
Bé, els teus seran millors quan arribis a la meva edat.
I si ens banyem?
- Què dius? - No, fa un fred que pela. Que no.
Anem a la platja i no ens banyem? Quina pena, no?
Segur?
- Vinga. - L'aigua deu estar gelada.
- No tens fred? - No hi penseu!
Vinga!
La roba!
Va, som-hi!
Que freda!
Qui ha estat? Mama! Klara!
No, està molt freda!
Per poc no ens ho perdem!
Escolta.
Què?
Estàs molt guapa.
Escolta.
Què?
Tu també.
Benvinguda.
Passa.
Això és surrealista.
Què passa?
Doncs...
Em falta que et posis la màscara, "Batkang".
Ja.
Posaràs la cançó?
Sí.
T'explicaré una cosa.
Digues.
Abans que ens coneguéssim...
vaig somiar amb tu.
A veure, mira...
Jo tancava els ulls
i tu t'acostaves per darrere
i m'abraçaves.
- I després... - Així?
Era més aviat... així.
Sí.
Després, jo em girava...
i m'acostava a tu.
I què més passava?
Tanca els ulls.
Però tanca'ls de debò, eh?
- Sí? - Sí.
De debò.
A veure...
Molt bé. Ja els pots obrir.
Me'n vaig.
Klara,
vols que comprem els bitllets per anar a Madrid?
D'acord. Sí, genial.
Adeu, Kang.
No, tot bé. Perdona que t'hagi despertat.
No podia dormir.
A veure, és que et volia dir que...
Kang, no puc venir amb tu a Madrid.
No sé si estic preparada.
T'espatllaré el viatge i... És un moment especial per a tu.
Klara.
Saps què passa?
Tu has lluitat molt per estar bé.
Però... a mi, encara em queda una mica.
Necessito una mica de temps, Kang.
Primer, he d'estar bé amb mi mateixa.
Però vull que sàpigues
que això no canvia gens el que sento per tu.
Sé que l'amor no pot amb tot
i que no cura la depressió ni l'ansietat...
Però sí que em dona força i em sosté.
I ja és molt, Kang.
Espero que m'entenguis.
La Perla quan marxa?
Se'n va demà.
- Demà. - Sí.
La trobaràs a faltar?
- Sí. - Pse...
- Sí. - Una mica.
Una mica, però ens veurem d'aquí res, a la tornada de Nadal.
Ja.
I en Kang el trobes a faltar?
Et refereixes al teu pacient secret?
- K. - Què?
És que no t'ho podia dir.
No ho sé, però abans... t'encantava escoltar el programa
i ara no ho fas mai.
Ja.
I doncs?
- Doncs res. Calla. - D'acord, callo.
- No pregunto més. T'ho prometo. - D'acord.
Hola a tothom.
Això és Segueix la meva veu
i jo soc en Kang, el teu company i amic durant aquesta hora.
Mai us he explicat que vaig començar el programa en una mala època per a mi.
Era part de la meva teràpia.
Poder parlar amb vosaltres em feia sentir menys sol.
Però em seguia amagant.
Tot això va canviar quan vas arribar a la meva vida, Klara.
Vull que sàpigues que t'entenc
i que demà pensaré en tu quan sigui a l'escenari.
EM TOCA UN FINAL FELIÇ
- Que guai! - Tia!
- No! Van agafats de la mà. - Què?
No! Que bonic!
O sigui que estaré rodejada de parelles.
Si a la Klara no li funciona el pla, no.
- Ha! Mira com ric. - És broma.
Som-hi, no?
- Nois, no sé si... - Vinga!
Hola.
Et vols calmar una mica?
És que no arribarem.
Que sí, Kaputxa. Quan s'aturi, sortim corrents. D'acord?
Arribarem. Relaxa't. Ellie, un acudit.
Què li diu una impressora a una altra?
Jo què sé.
El full és teu o és impressió meva?
Vinga.
Què? Mola, oi?
Ja ho tens, tio. Tu no et ratllis.
Què hi ha, vint persones? No és res.
Potser menys i tot.
Va, nois!
Per allà.
Vinga, va!
Va!
Bona nit.
Soc en Kang
i avui és el primer cop que toco aquesta cançó.
Es diu "K".
T'imaginava diferent,
però així m'agrades més.
Tens els cabells brillants
i els ulls color de mar.
Perdó.
Ho sento.
Passaran els estius
i ens farem grans.
Coneixeràs algun noi
i t'escriurà cançons millors.
I, algun dia, jo...
seré un record bonic.
D'aquest amor, en quedarà
un xiuxiueig a la teva orella.
Si el cor se t'embala
i al mirall estàs rara,
encara que ja no vegis res, segueix la meva veu.
No hi ha foscor
que no es pugui fer clara.
No hi ha foscor
que no es pugui fer clara.
Abans pensava sovint en tot allò que m'estava perdent.
Però, de fet, el que més trobava a faltar era a mi mateixa.
I, ara que porto 76 dies fora de la meva habitació,
tot és diferent.
Gràcies a la millor família del món per recordar-me qui soc.
Vosaltres em vau animar a anar a teràpia.
Gràcies a això, ara puc veure...
el paisatge que soc i el que puc ser.
I gràcies a les persones que vau entrar a la meva vida
quan jo no hi deixava entrar a ningú.
I a la teva veu.
Per inspirar-me sempre.
I per ajudar-me a trobar la força per tornar a ser qui era.
Aquests quadres mostren com la meva vida es va omplir de colors.
Com vaig trobar una veu pròpia...
i vaig decidir seguir-la.
5. SEGUEIX LA TEVA VEU
5. SEGUEIX LA MEVA VEU
Subtítols: Victor Monreal
Supervisor creatiu Guillermo Parra