Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
O čem chceš mluvit, Klaro? Kde chceš začít?
Nevím.
Dobře. Když nezačneš ty, začnu tedy já.
Dobře. Kdy jsi naposledy vyšla z domu? Pamatuješ si to?
No...
12. srpna.
Dnes jsem doma už 76 dní.
Stýská se ti po něčem?
Hodně mi chybí cestování.
Naposledy jsem byla s rodinou na pláži.
Hodně jsem se nasmála.
Nebo s mámou. Ten den, kdy hodně nasněžilo.
Než umřela.
Ale...
Ale?
Ale...
Ale co?
Nechybí mi, jak špatně jsem se cítila poslední měsíc na škole.
Jak se na mě dívali,
lidi, které jsem měla za přátele.
Nebo ty hodiny v nemocnicích,
to čekání,
ty špatné zprávy.
Vím, že o hodně přicházím, když jsem pořád doma.
Ale taky se tu cítím v bezpečí před spoustou věcí.
Jistě.
Rozumím. Pocit bezpečí je hodně důležitý.
Tak se cítím se svou rodinou.
Jaká byla terapie? Řekla jsi mu, jak působí nové léky?
- K2. - Co je?
Jako psychiatr jsi na 7, ale jako otravná ségra na 10.
No jo pořád.
Není čas na rande s tím tvým miláčkem?
- Nech ji být, neutahuj si z ní. - S tvým miláčkem?
I když jsou má sestra a její přítel trochu moc zvědaví.
- Jsi nervózní? - Nech toho!
Takové věci jí neříkej.
Oba vás nesnáším.
Takže existuje něco, co tě dokáže nadchnout.
To ano.
Je to někdo, koho každý večer poslouchám.
Má takový pořad v rádiu.
Ahoj, lidi!
Díky, že posloucháte a že tu se mnou dneska jste.
Posloucháš Následuj můj hlas,
já jsem Kang a následující hodinu budu tvůj společník a přítel.
Dnešní téma je něco, na co jste se mě všichni už mnohokrát ptali: láska.
Byli jste někdy zamilovaní?
Zlomil vám někdo srdce?
Jestli ano, nemějte obavy.
Čas všechno zahojí a potkáte někoho, s kým budete šťastní.
Jak vždycky říkám...
„Ze špatných věcí se musíme poučit a otočit list...“
...a jít dál.
Hodně přemýšlím o tom, že mu napíšu, ale...
Nevím.
Určitě dostává mraky zpráv a tu mou si ani nepřečte.
To nemůžeš vědět.
Třeba ti odpoví.
Myslíš?
Samozřejmě.
Alicia se ptá: „Jsi Korejec?“
Narodil jsem se v Soulu,
ale posledních pět let žiju ve Španělsku.
„Kdy ukážeš tvář?“
Už víte, že jsem z toho na rozpacích.
Jednou se odvážím odhalit svou identitu.
Dnes jsem se vás ptal na vaše nejšťastnější chvíle
a dostal jsem zprávu, která mě opravdu oslovila.
Je to fotka obrazu, zasněžené krajiny.
Znám to místo, protože jsem tam byl s někým, na kom mi hodně záleží.
Díky, K. Snad ti tohle místo bude dělat radost i dál,
i když ti po boku chybí ten pravý člověk.
Opravdu.
Nevím, jestli se tam dokážu vrátit.
Proto jsme tady, ne?
Abychom každý den dělali malé krůčky,
a prvním je...
zkusit... Řekni to sama.
Jít ven do světa.
NÁSLEDUJ MŮJ HLAS
1. JÍT VEN DO SVĚTA
Ahoj
Jak se máš?
Kdo je to?
Kang? Z pořadu Následuj můj hlas?
Jasně hahaha
Kolik Kangů znáš?
Promiň, že otravuju – Líbí se mi ten obraz
Jako podpis tam je K – Malovalas ho ty?
Ano
To je fakt super!
Ale... Počkej! Jak poznám, že jsi to ty?
Tak jo, vyzkoušej mě.
Dobře. Hm...
V dnešním pořadu musíš říct kódové slovo.
Musíš říct „sýr“.
Chybí mi jídlo.
I když přátelé a rodina mi chybí víc.
Snad se jednou budu moct vrátit a žít zas tam.
To je pro dnešek vše,
ale než můj pořad skončí, chci vám říct něco o sobě.
Úplně zbožňuju sýr.
Tak zítra.
Rozloučím se s vámi výjimečnou písničkou
pro výjimečnou osobu.
Ať jsi kdokoli, nemůžu se dočkat, až rozluštím tvou záhadu, K.
Kangu.
Už mi věříš, nebo mám udělat ještě něco jiného?
Prozatím věřím.
Ale...
Uvidíme, jestli od tebe budu ještě něco chtít.
- No tak, zlato, nestihneme to. - Už jdu.
- Už jdete? - Jo.
Jestli si tvá sestra pospíší,
protože tenhle hot dog asi zatuhne.
Roztomilé. Sekne ti to.
No tak, jdeme.
V kolik se vrátíte?
Asi v 1:30.
- Brzy, viď? - 2:00?
- V 1:30, jo. - 1:30.
Můžeš jít taky, za hořčici. Šli bychom všichni tři.
Na halloweenskou párty třicátníků?
No... Asi... ne.
Teda.
Tak dobře.
Ptám se, kdybys nechtěla být sama.
Ne, jsem v pohodě.
- Určitě? - Jo.
- Dobrý. - Tak jo.
- O dost přicházíš. - To jo.
- Určitě? - Nech ji. S třicátníky...
Zavolej, kdybys něco potřebovala.
- Zavolej a hned přijdeme. - Jo, jasně.
- Čau. - Tak zatím, K.
- Mám tě ráda. - Ahoj, bavte se.
- Pojď. - Neprojdu, když se nepohneš.
- Dobře, už jdu. - Dobře.
NEUZDRAVÍM SE
NIKDY NEVYJDU Z DOMU
JSEM SAMA
NEMŮŽU DÝCHAT – TO JE PANICKÁ ATAKA
- Haló? - Haló?
JÁ UMŘU. CO JSEM TO UDĚLALA?
TO JE KANG ZJISTÍ, ŽE JSEM NEMOCNÁ
-Jenom klid. - Promiň, chtěla jsem zavolat sestře.
Co se děje? Jsi v pořádku?
Ne, nemůžu dýchat.
Kde jsi?
Klid...
NEMŮŽU DÝCHAT – NEJSEM V POŘÁDKU
KANGU, POMOZ MI, PROSÍM
Jsem tady. S tebou.
Dobře, budeme myslet na něco jiného.
Budeme myslet na něco hezkého.
Myslím, že příští týden bude sněžit.
Sledovala jsi někdy, jak padá sníh?
Jako kdyby tancoval.
Když spadne sněhová vločka, nadechni se.
Je ti lépe?
Promiň, musím zavěsit.
K.
Chceš něco k jídlu?
Ne.
Chci jenom spát.
Ležíš v posteli několik dní, K.
Chceš...
Chceš pustit Kangův pořad? Za chvíli začne.
- Ne? - Ne.
Poslouchej, K.
I když se stalo tohle, přísahám, že to bude v pořádku.
Všechno bude v pořádku.
Přísahám.
- Určitě? - Díváš se, nebo ne?
Podívej, kam až sestra dojela.
Nic mi není!
Raz! Dva!
- Tři! - Jo!
Mami!
Musíme věci dělat teď. Nevíme, kde budeme zítra.
Navíc, kdo ví, kdy zase takhle nasněží.
Jo!
Paráda!
- Znovu? - Znovu!
To je hrůza. Je to moje chyba.
- Je to moje chyba. - Nebyla to tvoje chyba.
- Ano. Neměla jsem ji nechávat samotnou. - Tohle by se stalo kdykoli.
- Ne, je to má chyba. - Ty za nic nemůžeš.
- To nic. - Neměla jsem ji nechávat samotnou.
Je to moje chyba, Andy, moje chyba.
K2.
Není to tvoje chyba.
Chci to zkusit.
Chci se zkusit vrátit do školy.
Chci zkusit znovu žít... jako předtím.
Vážně?
No tak, K. Ty to dokážeš.
Jo.
Šli se mnou pár bloků a...
pak jsem šla zbytek cesty sama.
To je skvělé, ne?
Mám velkou radost. To je skvělá zpráva.
Mám v pokoji mapu.
A chci vybarvit každé místo, kam dokážu dojít.
To se mi líbí.
Za chvilku budeš chodit i na místa mimo mapu. Uvidíš.
A je to.
Výborně! Dokázala jsi to.
Já věděl, že to dáš.
Jsi ze zítřka nervózní?
Trochu. Jo.
- Hodně. - To je normální.
Všichni jsme nervózní, když jdeme na nové místo.
Jo... jasně.
Klaro.
Já jen, že od doby, kdy jsem měla ty špatné dny,
se bojím, že se to stane znovu.
Ať se stane cokoli... Víš, kde budu.
- Ano? - Jo, jen jeď.
Co když zítra nezvládnu jít do třídy?
Když to nezvládneš zítra, budeš tam moct jít pozítří.
A když ne pozítří, tak další den. A když ne ten, tak ten další.
Takhle postupně vybuduješ každodenní život.
2. VYBUDOVAT SI KAŽDODENNÍ ŽIVOT
Kapucko.
Kapucko, ty nová, mluvím s tebou.
Nepředstavíš se?
Mám ti radši říkat „Kapucko“?
A jsi i němá.
Jsem Klara s K.
Kapucka s K. Já jsem Diego. Těší mě.
Dobře.
Opravdu úchvatný rozhovor, co?
Kupte si prosím lístky do tomboly fotbalového týmu.
- Potřebujeme nové uniformy. - Dělej, kámo.
Jestli to takhle půjde dál, budeme hrát nazí.
Tak běž.
Kang.
Hele.
Kdo to mluvil v rozhlase?
Ten otravný Kang.
Dobré ráno, lidi. Otevřete si v učebnici 3. kapitolu, kde jsme včera skončili.
- Kde je? - Jak jde zkouška?
Hned jak přijdu domů, musím se učit.
Dej mi svoje poznámky. Moc prosím.
Co tím chceš říct?
- Musím se učit. - A co dnes večer?
Dnes večer... se chci učit.
- Jsem trochu zmatený. - Jo? Proč?
Ta holka, co jsem s ní mluvil, mi už nenapsala.
- Jo? Kolik dní? - Šest.
Kámo, jen šest dní. To nic není.
Vlastně... devět.
Cože? Slyšel jsem dobře?
Devět dní? Zapomeň na ni. Jasná zpráva: nemá zájem.
Sklapni, Diego. Ty jsi tak negativní.
Jo, ale říkám to jen proto, aby se ten chudák mohl uklidnit.
Díky, Diego, ale nikdo se tě neptal. Takže...
Nemáš zač, Kangu.
Přihraj!
Ahoj, Min Seo!
Brácho!
No tak, nerozptyluj se.
Tohle máš špatně.
Tati, udělali jsme chybu!
Ukaž.
No...
měl by ti pomoct tvůj bratr.
Jo, to bych měl. Tohle ti taky moc nejde.
Kdy se přestanete hádat?
My se nehádali.
Je to pořád dokola.
Tím se netrap. Pokračujeme v kreslení...
Ahoj, lidi!
Posloucháš Následuj můj hlas,
já jsem Kang a následující hodinu budu tvůj společník a přítel.
Lidi, posledních pár dní jsem docela smutný.
Takže pustím písničku, díky které vždycky zapomenu na své problémy
a přiměje mě zase někam vyrazit.
Doufám, že uděláte totéž.
- Ahoj. - Ahoj, Yano.
Ty netančíš?
No tak, nebuď suchar.
Všechno v pohodě?
Všechno je... lepší.
Chceš jít tancovat?
Jo, jasně.
Kangu, omlouvám se, že jsem zmizela.
Já jen, že mám teď za sebou pár divných dní.
Ale každopádně... jsem ti chtěla poděkovat.
Poslouchat tvůj hlas mi pomáhá.
Jsi „K“ jako Kandy,
- Katerina, Kasilda? - Nehýbej se.
Jako... Klara
Vy jste tak otravní.
Jak mám namalovat tvůj portrét, když jsi kluk bez tváře?
Tohle nosím, aby mě nikdo nepoznal, když zpívám v baru v centru.
To je podvod. Nepočítá se to, když nevidím tvůj obličej.
Nesměj se, ano? Teď znáš moje tajemství.
Neboj, nikomu to neřeknu...
Batkangu.
NOVÁ TALENTOVÁ SOUTĚŽ
Asi ti přijde, že to přeháním,
ale inspirovala jsi mě a píšu novou píseň.
Nevím, jestli je dobrá, ale to je jedno.
Bude soutěž a já se chci zúčastnit.
Uvidíme, jestli dokážu něco skvělého.
Jdi do toho, Kangu.
Možná na to jdu moc rychle.
Rád bych tě poznal a napadlo mě, že bychom se mohli sejít tenhle týden.
Jakýkoliv den, jestli teda chceš.
Samozřejmě, moc ráda, ale tenhle týden...
Nevím, jestli budu moct, protože jsem pryč.
Ta nová holka se asi zabouchla do Kanga.
Viď? Líbí se ti Kang?
No jasně, hodí se k tobě.
Ne, nelíbí se mi, vůbec.
No tak, holka, nám to můžeš říct. Jsme jako tvoje nejlepší kámošky, ne?
- Nemám pravdu, Ellie? - Když to říkáš.
Já jsem Perla a ty?
Klara.
Těší mě.
Jen klid, děti, prosím, jdeme.
Pozor na rozbité sklo.
Pojďte, tudy.
Jdeme, rychle.
No tak, ven, rychle.
Jak je, Kapucko?
- Co ty, Diego? - Nic, Perlo.
Já tady nezůstanu.
Projdu se po škole. Jdete taky?
Co ty na to, Ellie?
- Já... - Ne, já radši zůstanu tady.
Zůstaneme tady.
Dobře. Když si to rozmyslíte, víte, co máte dělat.
Zavolejte moje jméno, ano?
O co tomu klukovi jde?
- Sejdeš se s Klarou, nebo ne? - Řekla mi, že je pryč.
- Co ty? - Já?
- Hele... - Dal jsi do toho vše.
Musím se trochu předvést.
Ne, neříkej moje jméno.
Co to děláš? Nech toho.
- Co je to s tebou? - Nic se mnou není. Nic.
- Proč si nesedneš vedle Yany? - Ne.
Proč ne?
Protože.
Jsi pitomec.
Nebylo by pěkné, kdybyste byli venku ve sněhu
a navzájem se zahřívali?
Kangu?
Jaký jsi měla den?
Kámo?
Slyšel jsi to?
Co jako?
Poslal jsem zprávu a tamhle to cinklo.
- Komu, Yaně? Ne, ta je tamhle. - Ne Yaně, ale Klaře.
Nech toho! Klaře jsi ukradenej!
Hele.
Je to tak.
Zavolej jí. Tak volej.
Někdo ti volá.
Ne.
Co se děje, Klaro?
Nic.
Klaro?
Ta holka je fakt divná. Líbí se mi.
Nemůžu uvěřit, že jsem tě našel.
Klaro?
Můžu ti pomoct?
Jdi pryč.
Klidně na tebe počkám.
Nech mě na pokoji, Kangu! Běž pryč.
Prosím.
Dobře.
Jaký jsi měla den? Já uvízl kvůli sněhu
Kde se můžeme vidět sami?
- Ahoj, Kangu. - Ahoj, Klaro.
Čokoládový koktejl.
Sladkosti.
Rolka.
Tohle, ten koktejl.
Představoval jsem si tě jinak.
Jak?
Myslíš ne takhle vyděšenou? Protože...
Ne, takhle.
Tvůj úsměv...
Je moc hezký.
Já tě taky čekala jiného.
Jo, jakého?
No, ne tak...
zdravého.
A ten kluk, o kterém jsi mi říkala?
Jmenuje se Kang, viď?
Jak to jde?
No, nevím.
Co?
Nevím, to mi řekni ty.
Řekl mi, že se chce sejít.
Chci ho poznat, ale... nevím.
Chci, ale taky se bojím.
Ale když se zamyslím, tak to, co mě děsilo, mě pak děsilo míň,
když jsem to udělala.
Vzpomeň si, Klaro, na všechny ty chvíle, kdy jsi byla statečná.
- Vždycky to dopadlo dobře. - Jo, ale nejde jen o to ho vidět.
Chci k němu být upřímná.
Až se o mně některé věci dozví, tak se možná
vyleká nebo se ode mě odtáhne...
Líbí se ti to?
Jo.
Podívej.
Tenhle je můj.
- Tenhle? - Ne, ten vlevo.
- Tenhle? - Tenhle.
Takže ten nejošklivější?
Vlastně
jsem ti napsal písničku. Takže teď bys mohla namalovat můj portrét.
Dobře.
No... Jak budeš pózovat? Ukaž.
Takhle?
Jo.
Budeš takhle muset vydržet dlouho.
- Takhle nějak? - Jo.
Takhle je mi fajn.
Dobře, super.
Tak jo.
Ne...
Už dlouho jsem nekreslila, Kangu. Nejde to, promiň.
To nevadí, o nic nejde.
A předtím jsem ti taky neřekla pravdu.
Celou dobu jsem ti ji neřekla.
Nemohla jsem chodit do školy, protože... jsem byla doma.
Protože poslední měsíce pro mě byly opravdu těžké.
Byla jsem...
nemocná, ale teď je mi líp.
To jsem rád.
Pojď, rychle.
Nevím, asi to chci zkusit, a když to půjde, tak super.
A když ne, tak to budu vědět a přestanu se tím trápit, chápeš?
Jen klid, Klaro.
Není kam spěchat. Nespěchej.
Ale takhle se to pozná.
Když s lidmi budete, poznáte, jestli je vám s nimi dobře
a jestli je jim dobře s vámi.
Asi ano.
Jsou návykové, co?
Jo, trochu.
3. TROUFNOUT SI NĚCO CÍTIT
Kapucko!
Co to říkal?
Nic, to je na mě.
Co to děláš, Diego?
Chci zažít trochu vzrušení, Kangu.
Měl bys to zkusit. Hele.
- On se zabil. - Jsi v pořádku?
Působivé.
Že je pořád naživu.
Co?
Co tady všichni děláte? Tak dost, všichni budete po škole.
Kangu, máš tu rodiče.
Půjdu s tebou, abych viděl, jak ti vynadají.
Ericku, tohle je Klara.
Ahoj, těší mě.
Nápodobně.
Tak jdeme.
Tak zatím, Klaro.
Zatím, Kangu.
O mě se nebojte.
Čau, Diego.
Tak jsme tu zbyli jen my dva.
Jo.
Osud chce, abychom byli přátelé, viď, Kapucko?
Proč mi říkáš Kapucko?
Chci být originální.
Páni. Fakt originální.
Jo.
- Víš ty co? - Co?
No... Tvoje jméno znám už docela dlouho.
Jak to?
Jednou jsem tě viděl v nemocnici.
Na oddělení chemoterapie, když jsem byl vyzvednout tátu.
Jo, jsem Daríův syn.
On o tobě mimochodem pořád mluvil.
Vždycky jsi ho rozesmála.
A taky jsi mu snědla všechno želé.
To jsem nevěděla.
Jo, já vím.
Ale tak jako tak, musíme být kámoši.
Bude mi ctí.
Počkat.
- Ty jsi Klokánek? - Ne.
- Teď jsem si vzpomněla,
- že ti tak táta říkal. - Mně ne.
- Odteď ti tak budu říkat. - Ne.
- Kapucko! - Klokánku.
Ale K, byla jsi po škole.
- Nechápu to. - Já vím, K2.
- Co se teda stalo... - Bylo to super.
Nikdy by mě nenapadlo, že to řeknu, ale trochu se mi po škole stýská.
- To ne, prosím, ne. - Je to tak.
- Nosil jsi takové oblečení... Ne. - Je to tak!
- Fotky, co jsme viděli... - Měl jsem svůj styl...
- Ne. - Vypadal jsi hrozně, Andy.
Neměň téma.
Co s tebou uděláme, K? Podívej se na mě. Co s tebou mám dělat?
- Mám tě potrestat nebo co? - Nevím, dělej, co chceš...
Cože? Ne.
Hele,
- můžeš mi dát na týden zaracha. - Jo.
O týden víc nebo míň, to je jedno.
Má pravdu, ne?
Nevím. Vlastně nevím, co si mám počít s váma oběma.
Chybělas mi. Zůstaň už napořád se mnou. Neopouštěj mě.
Obejmi mě. Miluju tě. Tae-ho.
VIDEO PŘES FACETIME – KANG
Ahoj, Klaro.
Ahoj.
Jak se máš?
Jen jsem se dívala na... No...
Hele.
Co?
Chceš se sejít zítra v 11:00?
No... nevím, jestli se na to cítím.
Dělám si srandu.
Jasně, to zní dobře.
Přineseš mi kakao?
Uvidíme se zítra.
Dobře.
Ahoj.
Kde jsi?
Nevidím tě, Kangu.
Následuj můj hlas.
Už se blížím?
Myslím, že ano.
Našla jsem tě.
Moje kakao.
Já zapomněl.
Tak já zas jdu. Sbohem.
Ne, počkej.
To je krása.
Bylo divné neslyšet včera tvůj pořad.
Kvůli tomu sněhu to nešlo.
Proč ve svém pořadu nikdy nezazpíváš?
Na to se moc stydím.
Když se ale přihlásíš do soutěže...
budeš muset zpívat před spoustou lidí.
Ani mi to nepřipomínej.
Když mě vyberou, půjdeš se mnou?
Ale museli bychom jet do Madridu.
Jo, jestli chceš...
- Nemůžu tomu uvěřit. - Podělal jsem to.
Já jdu tudy.
- Dobře... - Ahoj.
- Tak zatím. - Už jdu.
Klaro?
Ahoj.
Můžeme si promluvit?
Nepočká to? Mám zpoždění.
Jen minutku.
Dobře.
Víš,
chtěla jsem se na něco zeptat, protože... si dělám starosti.
Dobře, na co?
- To jsi ty? - Nechte mě být, prosím.
Odkud to máš?
Kde jsi to našla?
Znám Kanga hodně dobře a...
Stála jsem při něm, když prožíval hodně těžké období.
Vím, co je pro něj dobré a co ne.
A někdo jako ty není...
Myslím, že se pro něj nehodíš.
Počkej... tomu nerozumím.
Mám o něj strach, chápeš?
Cože?
Nechci, aby byl s holkou, která má tolik problémů.
Vy spolu chodíte? To jsem nevěděla.
To je jedno, jestli spolu chodíme.
Nikdy si tě nevšimne.
Mám ve tvé staré škole kamarády a ti mi toho hodně řekli.
Nechci to video všem posílat,
aby viděli, kdo opravdu jsi, ale...
Viděla ses?
Naštěstí jsme po nemoci vaší matky udělali testy.
Vždy je tu genetické riziko.
A ve vašem případě, Klaro,
rozbory potvrzují přítomnost rakovinných buněk.
Musíme jednat co nejdříve.
Čekám na tebe v autě, protože mrzne
Je oranžové – Trochu staré
Promiň
Promiň, musela jsem odejít – Někdy jindy
Děje se něco?
Klaro!
Klaro! Hej, Klaro!
- Ahoj. - Volal jsem na tebe.
Promiň.
- Teda! - Co?
Ty se ale tváříš!
- Díky. - Ne.
- Přesně to jsem potřebovala slyšet. - Ne, ale...
- Tak jsem to nemyslel. - Jo.
Neptej se, Diego.
Dobře.
Chceš být sama?
Ne.
Chceš o tom mluvit, viď?
Jo, rozhodně.
No...
Mám nápad.
Jaký?
- Jdeme. - Už jdu.
Nenapadá mě lepší člověk, s kterým si užít tuhle dobrotu.
To je první hezká věc, cos mi kdy řekla.
Díky, Kapucko.
Nemluvila jsem o tobě, ale o tvém tátovi.
Každopádně, ty jsi...
deset procent důvodu, proč tu jsem.
Cože? Jen deset? Ne, mnohem víc.
- Ale jo. - Co?
- Jak to myslíš? - Ne...
Jestli si budeš stěžovat, klesne to na devět.
Tohle místo je hrozné a všechno, co se stalo.
Ale... jsem rád, že jsem tu s tebou.
Já taky.
Kam to jdeš?
Teď půjdeš ty se mnou.
Dobře.
Jsem moc hlučný, tati?
Ne, vůbec. Líbí se mi tvoje písnička.
Myslím, že vyhraješ.
Jsem tady, Kangu.
Jestli si chceš o něčem promluvit, jsem tu pro tebe.
Díky.
Teď už chápu tu věc s K.
Zdá se, že uběhlo hodně času, mami.
To je můj kamarád. Jmenuje se Diego.
Takže teď jsme kamarádi, jo?
Předtím jsem sem nedokázala přijít.
Odpusť mi...
že jsem tě nechala tak dlouho samotnou.
Minule jsem se nevyjádřil jasně, když jsem mluvil o lásce.
Neřekl jsem, co si myslím nebo co doopravdy cítím.
Myslím, že pro lásku člověk vždycky trpí.
Bojím se zamilovat,
protože, co kdyby to nevyšlo a já o toho člověka přišel?
O tom je tahle písnička.
Proto je někdy lepší nebojovat za lásku,
ze které nic nebude, a smířit se jen s přátelstvím.
Díky.
- Podívej. - Co?
Kangu, neschovávej se. Jsi moc hezký. No tak.
Kangu!
Tady máš.
Kangu!
Prober se, chlape!
Pak půjdeme na párty, ne?
- Ne. - Cože?
- No tak... - Ne, jsem tu jen kvůli tomu.
Fajn, když půjdete všichni, popřemýšlím o tom.
Chodím na všechny, žádnou nevynechám.
- Jasně, všechny... - Chodím na...
všechny, na které mě pozvou.
I na ty, kam tě nepozvou.
Taky.
Střílej, Kangu!
- No tak! - Zatraceně!
Teda, super gól.
Kangu!
- Jo! - Bravo!
Co to děláš?
Vezmeš nás na tu párty?
Tebe ne.
Mně, Perlu, Ellie
a Klaru.
Já tam nejdu.
Uděláme to takhle.
Vezmeš nás na párty
a já neřeknu Klaře, že ses na ni celý zápas díval.
Když se tváříš takhle.
- Dobře. - Jo?
- Jo. - Jo?
Řekl jsem, že jo.
Dobře.
Holky, pojďte, Kang nás sveze.
Mimochodem, skvělý zápas.
- Ne, ty dopředu. Dělá se ti špatně. - Jo, párty! Ahoj.
O čem to mluvíš?
Párty.
- Ahoj, Kangu. - Nastartuješ?
- Ahoj, K. - Skvělý zápas, co?
Jo.
To je ale křáp, kámo.
Dej mu pokoj. Aspoň nás tam sveze.
Pěšky bych tam nedošla.
Jak je, krasavče? Jak se máš?
- Dobrý? Jo? - Dobře.
Ahoj.
Ty jsi přišel.
Přemluvili mě.
- Super. - No tak, pojď dál.
To oni tě k tomu přemluvili.
Jo.
Tak si pojď dát něco k pití.
V zápase jsi hrál skvěle.
- Díky. - Dal jsi úžasný gól.
Co se stalo?
Kdo je to?
To nic, hned se vrátím.
Klaro, oni mě vybrali.
- Tvoji píseň? - Jo.
Gratuluju, Kangu. To ti moc přeju.
- Promluvíme si někde jinde? - Jo.
Posledních pár dní jsem byl trochu divný.
No, ty taky.
Já vím.
Ale já jsem vždycky trochu divná, ne?
- To je pravda. - Hele!
Ne, vážně. Omlouvám se.
Nechci zničit naše přátelství.
Ani já ho nechci zničit.
Proč jsi mi poslala ten obraz?
Kvůli tomu, co jsi chtěl.
Byla jsem na tom místě s mámou.
Jsem na tom obraze.
Cože?
To iglú vlevo dole.
- Ano. - To jsem stavěl já.
Teda, můj bratr Jung a já.
Cože?
Počkat, ty máš bratra?
- Jo. - Je starší než ty?
Kolik mu je?
Už mu mělo být 21,
ale nedožil se ani 19.
Ten den mě to iglú zavalilo
a Jung mě přišel zachránit.
Jako vždycky.
O rok později měl nehodu
a už nemohl hrát fotbal.
To byl jeho sen.
Měl jsem ho zachránit, stejně jako on zachránil mě.
Jungu?
- Jung... spáchal sebevraždu. - Jungu!
Když bylo po všem, obviňoval jsem celý svět,
ale hlavně sám sebe.
Je to vaše vina, že je můj bratr mrtvý! Měla jste za ním přijít.
Byl jsem tak smutný a ztracený,
že jsem potřeboval pomoc psychiatra, abych dokázal dál žít.
Díky ní jsem se naučil ovládat své panické ataky.
Zase jsem získal všechno, co jsem ztratil.
Dokázal jsem se vrátit do školy
a neohlížím se každý den do minulosti.
Klaro.
Hledala jsem tě.
Pojď, promluvíme si.
Já ti to říkala.
Drž se od Kanga dál.
Teď budu muset všem říct, že jsi cvok.
Uvidíme, kdo tě pak bude chtít mít poblíž.
Nic se mnou není.
- Myslíš? - Není.
Copak nebereš prášky?
Nestrávila jsi měsíce zavřená doma?
Jo.
Dobře. A tohle všem řeknu.
To je mi fuk.
- Nemám co skrývat. - Ne?
Koukejte, co jsem vám poslala.
- Ta holka, ta nová odešla... - Co to má být?
...ze staré školy, protože to nemá v hlavě v pořádku.
Vypni to.
Teď všichni uvidí, jak brečíš, protože tohle si zasloužíš.
Nech ji na pokoji.
Proč se do toho pleteš?
Abys jí neudělala to, co ostatním.
To, co děláš mě.
Koukněte na ní. O čem to mluvíš?
Řeknu to.
Co?
Co jsi mi udělala.
Co jsi mi tenkrát udělala. Řeknu to.
A... kdo ti jako uvěří?
- Já to řeknu taky. - I já.
Já taky.
- Počkat... - Já taky řeknu, cos udělala.
Děláš si srandu?
- Po všem, co jsem pro tebe udělala? - Vypadni z mého domu.
Běž pryč.
- Díky, holky. - Díky.
Můj první polibek. Kangu.
Tak povídej, jak se poslední dobou cítíš?
No...
Myslím, že takhle jsem se dlouho necítila.
Jsem...
šťastná...
a... chci tohle štěstí cítit...
protože vím, že nepotrvá věčně.
To máš pravdu. Věčnost je dlouhá doba.
Jsem jako tahle krajina,
která byla krásná, když všechno zakrýval sníh.
Ale... už není.
Teď je sníh šedý a... brzy všechen odtaje.
Jaká myslíš, že tvoje krajina bude,
až sníh zmizí a bude zase hezky?
- No tak. - Nevím.
Doufám, že...
jako ty, co jsem vídala, když jsem cestovala.
- Plná barev a nových věcí. - Promiň, „doufáš“?
Jak to myslíš, že „doufáš“? Holka...
bude to tak, jasné?
Ať bude jakákoliv, budu se ji muset naučit milovat.
4. NAUČIT SE MILOVAT SÁM SEBE
- Ahoj. - Ahoj.
Moc ti to sluší!
Pěkné kudrlinky.
Děkuju.
Kam jdeš?
- Copak? - Jdu do kina.
S kým?
S přítelem.
- Na nic se mě nezeptáš? - Hm, ne.
- Ne. - Páni.
- Jsi v pořádku? - Jo. Tak zatím.
Dobře se bav, K.
- Díky. - Dobře?
- Ahoj. - Ahoj.
Je to tahle. Jdi první.
Promiňte.
NEBOJ SE...
MYSLI NA NĚCO HEZKÉHO
Mami, tvoje je mnohem lepší.
Tvoje bude ještě lepší, až budeš v mém věku.
Co si jít zaplavat?
- Co to říkáš? - Ne, je hrozná zima. Ne.
Jak můžeme jít na pláž a nezaplavat si? To by byla škoda.
Víš to jistě?
- Jdeme. - Mami, voda bude ledová.
- Není ti zima? - Nemysli na to!
Dělej!
Oblečení!
Dělej! Jdeme!
Je ledová!
Kdo to udělal? Mami! Klaro!
Ne, je tak studená!
To je super a my o to málem přišly!
Hej.
Co?
Jsi moc hezká.
Hej.
Co?
Ty taky.
Vítej.
Pojď dál.
Tohle je neskutečné.
Co se děje?
No...
Jen potřebuju, aby sis vzal masku „Batkanga“.
Jo.
Pustíš nějakou písničku?
Jo.
Něco ti řeknu.
Jasně.
No...
Než jsme se potkali...
Zdálo se mi o tobě.
Dobře. Podívej.
Zavřela jsem oči
a ty ses postavil těsně za mě
a objal jsi mě.
- A pak... - Třeba takhle?
Bylo to spíš... takhle.
Ano.
A pak jsem se otočila...
a přiblížila se k tobě.
A co se ještě stalo?
Zavři oči.
Zavři je, ale doopravdy, ano?
- Ano? - Jo.
Doopravdy.
Dobře.
Dobře. Teď je můžeš otevřít.
Už půjdu.
Au.
Klaro,
chceš, abych pro nás koupil jízdenky do Madridu?
Jo, jasně.
Zatím, Kangu.
Ne, všechno je v pořádku. Promiň, že jsem tě vzbudila.
Jen jsem nemohla spát.
Jen jsem ti chtěla říct, že...
- Kangu, nemůžu s tebou jet do Madridu. - Co?
Nevím, jestli jsem připravená.
Co když ti tu cestu zkazím a... Pro tebe je to hodně důležité.
Klaro.
Víš, o co jde?
Stálo tě hodně práce, aby ses uzdravil.
Ale... já tak daleko ještě nejsem.
Potřebuju trochu víc času, Kangu.
Nejdřív se musím smířit sama se sebou.
Ale... chci, abys věděl,
že to nemění nic na tom, co k tobě cítím.
Vím, že láska nedokáže překonat vše.
Nevyléčí depresi, úzkost nebo...
Ale dodává mi sílu a vůli dál žít.
To je hodně, Kangu.
Doufám, že to chápeš.
Kdy Perla odjíždí?
Zítra.
- Zítra. - Jo.
Bude ti chybět?
- Jo. - Bú.
- Jo. - Trochu.
Trochu, ale brzy se uvidíme, po Vánocích.
Jo.
A chybí ti Kang?
Kangem myslíš svého tajného pacienta?
- K. - Co?
Nemohla jsem ti to říct.
Ne, ale... nevím, dřív jsi...
ráda poslouchala jeho pořad, a teď už ne.
Jo.
Takže?
- Stačí, buď už zticha. - Stačí, budu zticha.
- Už se nebudu ptát, slibuju. - Dobře.
Ahoj, lidi.
Posloucháš Následuj můj hlas,
já jsem Kang a následující hodinu budu tvůj společník a přítel.
Neřekl jsem vám, že jsem tento pořad začal dělat během těžkého životního období.
Byl součástí mojí terapie.
Když jsem mluvil k vám všem, necítil jsem se tak osaměle.
Ale pořád jsem se skrýval.
To se změnilo v den, kdy jsi mi vstoupila do života, Klaro.
Chci, abys věděla, že tě chápu
a budu na tebe zítra myslet, až budu na pódiu.
ZAŽIJU ŠŤASTNÝ KONEC
- To je fakt hustý! - Holka!
- Ne, oni už se drží za ruce. - Cože?
Ne! To je tak roztomilé!
Budu teď mít kolem sebe páry?
Jestli Klařin plán nevyjde, tak ne.
- To je tak vtipný. - Dělám si srandu.
Tak jedeme, ne?
Lidi, já nevím...
- No tak! - Dělej, běž!
Zdravím.
Můžeš se uklidnit?
Nestihneme to.
Stihneme, Kapucko. Jakmile zastaví, poběžíme, ano?
Zvládneme to. Jen klid. Ellie, řekni vtip.
Co si říkají dvě boty?
Jak to mám vědět?
Budeš chvíli zticha? Nemůžu, jsem kecka.
Dobrý.
Hustý, co?
To je ono, kámo. Bez obav.
Je tam tak dvacet lidí. O nic nejde.
Možná míň, jasný?
Dělejte, lidi!
Tamtudy.
Dělejte!
Běžíme!
Dobrý večer.
Jsem Kang
a dnes večer tuhle písničku zazpívám poprvé.
Jmenuje se „K“.
Představoval jsem si tě jinak,
ale takhle se mi líbíš víc.
S odlesky ve vlasech
a s očima barvy moře.
S dovolením.
Promiňte.
Léto uplyne,
my zestárneme
a potkáš někoho jiného,
kdo ti lepší píseň napíše.
A jednoho dne
budu krásnou vzpomínkou.
A z téhle lásky zůstane
jen šepot v uchu tvém.
Když se ti srdce rozbuší
a v zrcadle zvláštně vypadáš,
i když nic nevidíš, následuj můj hlas.
Na světě není temnota,
již světlo nerozjasní.
Na světě není temnota,
již světlo nerozjasní.
Dřív jsem hodně přemýšlela o všem, o co jsem přicházela.
Ale vlastně jsem nejvíc přicházela o sebe.
A teď, když je to už 76 dní, co jsem vyšla ven,
je všechno jiné.
Díky nejlepší rodině na světě za to, že mi připomněla, kdo jsem.
Povzbudili jste mě, abych šla na terapii a...
a díky tomu teď vidím...
jaký druh krajiny jsem a jaký můžu být.
A díky lidem, kteří mi vstoupili do života v době,
kdy jsem do něj nikoho nepouštěla.
A díky tvému hlasu.
Že jsi mě vždy inspiroval a...
pomohl mi najít sílu být zase sama sebou.
Tyto obrazy ukazují, jak se můj život naplnil barvami.
Jak jsem našla svůj hlas a rozhodla se...
ho následovat.
5. NÁSLEDUJ SVŮJ HLAS
5. NÁSLEDUJ MŮJ HLAS
Překlad titulků: Michaela Vokřálová
Kreativní dohled Jakub Ženíšek