Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PROLOGI
POHJOINEN NAPASEUTU, 1857
Kapteeni!
Saanko puhutella?
Meidän pitää päästä läpi.
Miehet ovat nälissään ja uuvuksissa.
Tällä työtahdilla on seuraukset.
Huomio!
Jos lykkäämme työtä, jää pakkautuu entistä tiukempaan.
Jatketaan töitä.
Vuorotelkaa ryhmiä.
Kapteeni hyvä.
Miehet kaipaavat varmuutta.
Varmuuttako?
Siitä, että palaamme Pietariin, kun laiva saadaan irti.
He epäilevät sen merikelpoisuutta ja haluavat tietää...
Huomio!
Ei ole teidän asianne eikä förstin asia ajatella mitään.
Otimme tehtävän ja suoritamme sen loppuun.
Me menemme pohjoisnavalle.
Onko ymmärretty?
Räjähdys, kapteeni.
Puolentoista merimailin päässä.
Muutama mies mukaan.
Vetokoirat ovat kunnossa.
Mistä veri on peräisin?
Täällä, kapteeni!
Haavoittunut mies, kova verenvuoto.
Haava olkapäässä. Jalka poikki.
Karhuko raateli?
Tuskin, kapteeni.
Larsen, otetaan saapas pois.
Tekojalka.
Nostakaa paareille.
Takaisin laivaan!
Larsen, se tulee tännepäin.
Valmiina!
Komennostani.
Tähdätkää!
Tulta!
Seuraavat!
Tulta!
Laivaan!
Missä laivaan tuotu mies on?
Missä?
Mikä se on? Mitä se haluaa?
Tuokaa hänet minulle!
Väkipyssy. Larsen, hae väkipyssy!
Victor.
Victor!
Tapoin sen.
Se elää vielä!
Tikkaat!
Vetäkää tikkaat ylös!
Tuokaa hänet minulle!
Montako ammusta jäljellä?
Yksi, mutta ei se sillä kuole.
Ei niin.
En tähtää siihen.
Laudanumia kipuun. Juokaa.
Missä minä olen?
Tanskan Horisont-aluksessa.
Kapteeni Anderson ja tohtori Udsen.
Montako miestänne se tappoi?
Kuusi.
Se palaa tappamaan lisää.
Vaikka teidät kaikki, ellette luovuta minua sille.
Se on mennyttä.
Upposi jäiseen veteen ja kuoli.
Ei se kuollut!
Se ei voi kuolla.
Olen yrittänyt tuhota sen.
Uskokaa tai älkää uskoko.
Se palaa vielä hakemaan minua.
Ja silloin,
luvatkaa, että jätätte minut jäälle -
sen vietäväksi.
Minä pyydän.
Mikä kumman otus se on?
Mikä kumman piru sen on luonut?
Minä.
Minä sen tein.
Minä loin hänet.
Olin päättänyt, että muisto pahoista teoistani kuolisi mukanani.
Valmis.
Osa tästä, mitä nyt kerron, on faktaa.
Osa ei ole, mutta kaikki on totta.
Nimeni on Victor.
Victor Frankenstein.
Isäni antoi minulle sen nimen.
Tiedättekö nimen merkityksen?
Taidanpa tietää. Valloittaja.
Kaiken voittaja.
Niin. Kaikki alkoi hänestä.
Isästäni.
Ja äidistäni.
Victor!
ENSIMMÄINEN OSA VICTORIN KERTOMUS
Victor!
Tule alas. Isäsi saapuu.
Olen täällä, äiti.
Olen täällä.
Isäni oli paroni ja tunnettu kirurgi.
Hän oli nainut äitini lähinnä mukavuussyistä -
tämän runsaiden myötäjäisten ja aatelisveren vuoksi.
Niin isäni kykeni säilyttämään arvonsa ja suvun kartanon.
Hän oli vähän läsnä elämässämme,
mutta kun hän saapui, koko talo taipui hänen tahtoonsa.
Claire, kultaseni.
Aina muulloin...
Victor.
Isä.
Muulloin äiti oli minun.
Tuo se nyt tähän.
Lihan suolot rikastavat vertasi -
ja vauvan verta.
Syöt nyt kahden edestä.
Syö.
Se on ravitsevaa.
Suojelusenkeli,
suloinen saattaja.
Pysy rinnallani äläkä hylkää minua.
Viittasi alla suojele minua ja...
Kuulin seinän läpi heidän jatkuvan riitelynsä.
He räyhäsivät toisilleen omaisuudesta, kartanosta ja minusta.
Heidän äänensä täyttivät minut pelolla.
Se mies inhosi meitä.
Korpinmustia hiuksiamme ja tummanpuhuvia silmiämme.
Hiljainen, ajoittain hermoherkkä luonteemmekin -
tuntui raivostuttavan häntä ylettömästi.
Luettele niin tarkasti kuin osaat humoraaliopin mukaiset -
ihmiskehon perusnesteet.
Veri, musta sappi, keltainen sappi ja lima.
Keskivertomiehen sydämen paino?
Yhdeksästä yhteentoista unssia.
Keskivertonaisen sydämen paino?
Kahdeksasta kymmeneen.
Mistä se mahtaa johtua?
Ero naisen sydämen painossa.
Tunteen syvyydestäkö?
Melankolisesta taipumuksesta?
Massasta. Veren määrästä, isä. Lihasverenkierrosta.
Juuri niin. Kudos ei sisällä mitään henkistä,
eikä lihaksessa ole tunteita.
Kuvaile trikuspidaaliläpän ensisijainen tehtävä.
En muista sitä nyt, mutta se palaa varmasti mieleen.
Kyllä varmasti.
Norsunluu ei vuoda verta, Victor.
Liha vuotaa.
Kun seikka palaa mieleesi, potilas voi olla jo kuollut.
Ymmärrätkö?
Trikuspidaaliläpän ensisijainen tehtävä -
on estää veren takaisinvirtaus onttolaskimoihin.
Ei käsille. Ei enää.
Ne ovat nyt taitosi ja tahtosi välineet.
Niistä tulee pitää huolta.
Kasvosi sen sijaan ovat turhuutta.
Kannat nimeäni, Victor, ja sen myötä mainettani.
Toivon, että muistat sen.
Sinulla taitaa olla hyvä käsi.
Kolme...
Kaksi...
Yksi...
Mahdotonta.
Sekoitan pakan.
Äiti?
Isä!
Äiti voi huonosti.
Tuokaa kuumaa vettä ja puhtaita liinavaatteita.
Kyllä, herra.
Ei, Victor!
Isä!
Pelasta hänet!
Äitini, josta oli tullut minulle kuin osa minua itseäni,
hän, jonka en uskonut koskaan lähtevän,
hän, joka oli itse elämä, oli nyt kuolema.
Hänen silmänsä olivat sammuneet.
Hänen hymynsä ruokki kylmää maata.
Poistukaa.
Kaikki pois täältä!
Osa maailmankaikkeudesta ammotti onttona,
ja taivaankansi oli pysyvästi tummunut.
Peitä silmäsi.
Älä katso ennen kuin annan luvan.
Nyt.
William varttui täynnä päivänsädettä ja hymyä.
Hänellä oli tyynempi, sävyisämpi luonne, jota isäni selvästi suosi.
Kiitos, isä.
Tämä on minulle ilo, poikani.
Hän oli leuto henkäys, minä myrskypilvi.
Hän oli naurun helkettä, minä synkkyyttä.
Pitele suitsia.
Katso minua, isä. Katso minua.
Oli ilmaantunut jotakin uutta.
Tai oikeastaan jotakin puuttui.
Äitini oli kuollut -
aikansa arvostetuimman lääkärin hoivissa.
Isäni.
Ajatus alkoi muotoutua mielessäni.
Kuvaile verenkiertoelimistö.
Vääjäämätön, ylipääsemätön.
Kuten De motu cordisissa todetaan.
Kunnes siitä tuli totuus.
Isä.
Annoit hänen kuolla, eikö niin?
Tein kaikkeni pelastaakseni hänet. Tokihan sinä sen tiedät.
Epäonnistuit siis.
Kukaan ei voita kuolemaa.
Minä voitan. Aion voittaa sen.
Hankin sinun tietämyksesi ja enemmänkin.
Tämä riittää tältä päivältä.
Synnyin sinä yönä uudelleen.
Näin näyn.
Näin silloin ensimmäistä kertaa -
pimeyden enkelin.
Se antoi minulle lupauksen.
Saisin haltuuni elämän ja kuoleman voimat.
Minusta tulisi isäni veroinen kirurgi.
Olisin häntäkin merkittävämpi.
Suojelusenkeli...
Näky oli niin selkeä.
Selkeämpi kuin mikään valveilla tai unessa näkemäni.
Mutta miten?
Perikatoni tuli hetkessä.
Kaksi mellakkaa ja tulipalo äitini plantaaseilla -
hävittivät omaisuutemme.
Kartano jäi, mutta menetimme kaiken muun.
William meni sukulaisillemme Wieniin,
minä Lontooseen ja sieltä Edinburghiin.
Siellä vuosikymmenten ajan yritin -
avartaa tieteen suppeita rajoja.
Elämä.
Tässä on elämä, hyvät herrat.
LÄÄKETIETEEN AKATEMIAN KUULUSTELU, 1855
Me synnymme.
Ja pian noustuamme kohtaamme tuhon.
Kuoleman.
Siinä nousun ja tuhon välissä -
on mitätön pieni elomme.
Syntymä ei ole meidän päätettävissämme.
Onko?
Elämän synty, tuo kipinä, mielen ja sielun herääminen.
Se on Jumalan käsissä.
Jumalan.
Mutta kuolema...
Siinä piilee haaste.
Sen tulisi kiinnostaa meitä.
Kyllä tulisi.
Onko se meidän asiamme? Emmehän me jumalia ole.
Jos kuitenkin rohkenemme toimia kuin jumalat,
meidän tulee vähintäänkin saada ihmeitä aikaan.
Eikö niin?
Sytyttää jumalainen kipinä nuorten oppilaiden mieliin.
Opettaa heille uhmakkuutta eikä kuuliaisuutta.
Näyttää, että ihminen voi tunkeutua luonnon saloihin ja estää kuoleman.
Ei vain hidastaa, vaan estää sen tyystin!
Hiljaisuus!
Miten ajattelitte opettaa asian, joka on mahdoton?
Tutkimuskohde on ruumis.
Puodinpitäjän ruumis, jonka sain heti hänen kuoltuaan.
Aivot paljaina mutta toimivat.
Selkäydin- ja vagushermot ovat ehjät.
Huomatkaa hiuksenohuet arvet.
Tekniikkani ei vaadi paksua ommelta.
Käsi on peräisin -
toiselta yksilöltä, puusepältä.
Lihakset, jänteet ja hermot on yhdistetty.
Ruumiin kouristelu -
johtuu sähkövirrasta. Se ei ole uutta.
Se ei ole uutta, mutta energian virtaus ruumiissa -
perustuu eri käsitteeseen,
jonka nimi on itämaissa qi.
Se tarkastelee elämän voiman virtausta sisältä ja ulkoa.
Käytän neuloja kuudessa...
Hiljaa! Istukaa alas!
Tämä on kuulustelu, tohtori, eikä sirkusesitys.
Et auta tällä itseäsi, Victor.
Tämä galvaaninen temppuilu ei käy laatuun.
Temppuilu.
Niinkö luulette?
Tuo ei ole temppu vaan päätös.
Yhden kalmon silmän ja toisen kalmon käden välistä koordinaatiota,
jota ohjaa uusi tahto ja perustason ymmärrys.
Ymmärrys jo kuolleissa aivoissako?
Päästä nyt irti.
Pyydän.
Kaunis pyyntö auttaa.
Kytkekää se pois päältä. Nyt heti, senkin huijari.
Tämä on tulevaisuus. Tämä on mahdollista.
Miksi emme tutkisi ja arvioisi sitä?
Tämä on epäpyhää! Luonnotonta, irvokasta!
Jumala antaa elämän ja Jumala ottaa sen pois, Victor.
Kenties Jumala on kyvytön!
Ja meidän tulee korjata hänen virheensä.
Älkää antako vanhojen houkkien vaientaa teitä.
Vastaukset löytyvät vain tottelemattomuuden kautta,
vapaana pelosta ja ahdasmielisyydestä!
Professori Krempe.
Paroni Frankenstein, nimeni on Heinrich Harlander.
Tuon mukanani esittelykirjeen -
veljeltänne Williamilta.
Veljeltänikö?
Pyysin tilaisuutta tavata teidät.
Veisin vain hetken ajastanne.
Pyydän. - Hyvä on.
Onko William tulossa tapaamaan minua?
Muutaman päivän kuluttua.
Hän esittelee teille kihlattunsa, joka on sattumoisin veljentyttäreni.
Elizabeth Harlander, miellyttävä nuori neito,
luostarissa opiskellut.
Valokuvat otin minä.
William menestyy tätä nykyä finanssialalla.
Hän on saanut itselleen nimeä.
Vai että nimeä itselleen.
No, meillä kummallakin on se nimi, halusimme tai emme.
Luin artikkelinne The Lancetista.
Uskotteko kykenevänne siihen?
Kokoamaan ihmisen.
Uuden kehon. Antamaan sille elämän.
Näitte sen tänään.
Nähdäkseni teidät teilattiin.
Olitte tuomittu ennen ensimmäistä sanaanne.
Näytin heille silti.
Mitä?
Totuuden.
He unohtavat sen iltaan mennessä.
Toki, mutta mitä te ajattelitte siitä?
Se oli nerokasta.
Niin olikin.
Mutta te innostutte kuin lapsi,
joka rutistaa uuden lemmikkinsä tukehduksiin.
Siksi kannan huolta teistä.
Voitteko hillitä palonne, Prometheus?
Vai poltatteko kätenne ennen kuin onnistutte?
Aivan.
Älkää pitäkö minua töykeänä, mutta päivä on ollut pitkä -
eikä minusta ole nyt seurustelemaan vieraan kanssa.
Ellei ole muuta...
On vielä paljonkin.
Olen majoittunut Edinburghiin.
Tapaamme kolmen päivän kuluttua Williamin ja Elizabethin.
Sinä iltana käännän kohtalonne.
Näytän teille jotakin verratonta.
Kiitoksia. - Ole hyvä.
Persikka. Käännä sitä.
Puraisit sitä taas.
Syöt kaikki persikat.
Tämä on memento mori -teos.
Persikka symboloi elämää ja nuoruutta, ja sinä haukkaat siitä palan.
Minulla oli nälkä, Kiki. - Älä sano Kikiksi.
Paroni Victor Frankenstein, sir.
Voit poistua.
Suokaa anteeksi.
Tervetuloa.
Herr Harlander.
Nuori taiteenlaji. Valokuvaus.
Näkemiin, Kiki.
Siitä on jo tullut intohimoni.
Toitteko paperit?
Kiitos.
Te olette verraton. - Kiitos.
Käytätte hermostoa energiavirran välitykseen.
Eikö niin?
Kyllä.
Siispä hallitsemanne elinvoima on kestoltaan -
erittäin lyhyt. Se laantuu, haihtuu.
Kuinka niin?
Luennolla päätitte esityksenne ylpeytenne vuoksi.
Itse asiassa galvaaninen elinvoima -
oli jo hiipumassa, eikö niin?
Oletteko tekin kirurgi?
Olin muinoin sotilaslääkäri.
Enkä erityisen taitava.
Mutta sen kautta sain alkupanoksen omaisuudelleni.
Omistan joitakin ammustehtaita.
Asekauppias. - Realisti.
Tiedättekö Evelynin laatat?
Toki. Sir John Evelynin hankkimat -
neljä yksityiskohtaista laattaa,
Euroopan vanhimpia kuvauksia -
hermostosta ja suonistosta.
On olemassa viideskin.
Kaikista kiehtovin.
Suurenmoinen. Eikö olekin?
Ihmisen lihalla kuvioitu puu.
Lankulla maannut kalmo irrotettiin vähitellen.
Jäljelle jäänyt kudos lakattiin hartsilla kiinni puuhun.
Se kuvaa imusuoniston. - Aivan.
Muslimilääkärit sanoivat sitä salaiseksi kierroksi.
Siinä kulkee vain kolme litraa nestettä, mutta verkosto on valtava.
Hämmästyttävää. - Niin.
Meille, siis teille, tärkeä variaatio on tässä.
Yhdeksäs runko, erittäin siro,
melkein usvamainen rakenne sydämen ympärillä.
Se välittää ja myös varastoi energiaa.
Jos siihen pääsee käsiksi tuhoamatta -
ympäröivää kudosta... - Ei etupuolelta.
Selästä. Selkäranka, rintaranka.
Tietysti.
Energiavirta, arpeutuminen, uusiutuminen, jota voi tuskin kuvitella.
Ikuinen elämä.
Rahoitan tutkimuksenne rajattomin varoin.
Ja sitä vastaan...
Älkää olko noin karkea.
Etsimme totuutta ja ylimaallisuutta hengenheimolaisina.
Saatan aikanaan pyytää palvelusta,
mutta toivon vain saavani ikuistaa työnne jälkipolville.
Työskentelen yksin.
Osaan olla hiljaa.
William Frankenstein ja veljentyttärenne, Herr Harlander.
Otan sen harkintaan.
Harkitsen sitä.
Paroni.
Älkää nyt tekeytykö järkeväksi. Se olisi sääli.
Victor.
William!
Victor. - Kappas vain.
Oletpa sinä kasvanut.
En voi ottaa siitä kunniaa.
Saanko esitellä tulevan vaimoni.
Lady Elizabeth Harlander.
Tämä on suuri ilo.
Erottamisesi ei ollut järkytys,
mutta pahantahtoinen tapa, jolla se tehtiin,
oli kohtuuton.
Ei, se oli kohtuus.
Ansaitsin sen.
Tieten tahtoen. Vai kuinka, Herr Harlander?
Se oli näyttävä lähtö.
Miksi provosoit?
Mikset vain jatkanut työtäsi herättämättä huomiota sillä tavalla?
Kuinka varovaista. Jopa sinulta, William.
Kuulostat melkein isältä.
Isämme oli äärimmäisen tahdikas mies.
Tarkka, hillitty ja maltillinen.
Minä taas en käsitä lainkaan, miksi vaatimattomuutta pidetään hyveenä.
Victor on aina vetänyt puoleensa huomiota.
Lapsuudessamme kompensoin häntä vaikenemalla.
Ehkä liikaakin ja liian usein. Eikö totta?
Jos elämän voi palauttaa,
ei vain simulointina,
vaan Jumalan lailla fyysisin ja kemiallisin keinoin, miksi vaieta?
Nauratteko te?
Oletteko huvittunut? - Ilmeisesti olen.
Eikö ideani ole selkeä?
Ainakin ilmaisitte sen kovalla äänellä.
Eikö sillä ole arvoa?
Ideat eivät itsessään ole arvokkaita.
Valaiskaa minua toki.
Sota esimerkiksi.
William, sikarit ja brandyt työhuoneessani.
Olet varmasti jo kuullut veljentyttäreni näkemyksiä aiheesta.
Suokaa anteeksi.
Jatkakaa vain. Ideoista.
No... Kunnia, kotimaa, urheus.
Nehän ovat itsessään arvokkaita, yleviä ideoita.
Eikö totta?
Silti miehiä kuolee niiden vuoksi.
Varsin epäylevällä tavalla.
Mutaan kaatuneina, vereen tukehtuen,
tuskasta huutaen.
Miehiä, jotka olivat jonkun isiä, veljiä tai poikia.
Miehiä, jotka heidän äitinsä -
kasvattivat tähän maailmaan.
Heitä kaatuu sotatantereilla -
kaukana tragediansa alullepanijoista.
Ne miehet jäävät kotiin. He säästyvät hurmeelta ja pistimiltä.
Heidän ihonsa on ehjä ja huopansa lämmin ja puhdas.
Niin käy, kun houkat toteuttavat ideoitaan.
Pidättekö minua houkkana?
Menkää brandylle ja sikarille.
Pojat odottavat.
Kuinka usein mies uskookaan kohdanneensa enkelin tai paholaisen,
joka onkin vain illuusio.
Tässä meidän šakkipelissämme -
me pelaamme itseämme vastaan.
Auta häntä.
Auta häntä!
Tässä. Juokaa.
Teidän on parasta tulla.
Ei mitään.
Vahti näki hänet.
Hän kiersi laivaa sumussa.
Näimme, kun hän hukkui.
Kapteeni.
Miehet ovat kauhuissaan.
He haluavat jättää sen miehen jäälle,
jotta pääsemme tästä.
Hän on minun suojeluksessani -
ja kruunun suojeluksessa!
Joitakin viikkoja myöhemmin ajoimme -
eräälle järvelle Vaduzin lähistöön.
Torni rakennettiin peltojen kasteluveden suodatusta varten.
Valtion hanke. Sota keskeytti rakentamisen.
Tätä edellinen sota.
Tai sitä edellinen. En nyt muista.
Siinä samassa kun näin sen,
tornin,
tunsin kohtalon kutsun.
Rakenne on kutakuinkin ehjä.
Ylhäältä johtaa kouru alas saakka.
Voin toimittaa tavarasi tänne.
Tuomme ne Edinburghista.
Mitä hyvänsä tarvitsettekin, järjestän sen.
Mitä hyvänsäkö? - Mitä hyvänsä.
Olen pestannut Williamin auttamaan hankkeessa.
Tarvitsen turvasellin -
ja jääkammion laboratorion viereen.
Alhaalla on kaksi pumppuallasta.
Otamme ne käyttöön.
Höyrykoneet täytyy kunnostaa.
Tarvitsemme polttoainetta.
Tuohon ja tuohon neljä tehokasta sähköparistoa -
vastakkaisin navoin,
ja hopeasta tehty ukkosenjohdatin, joka ulottuu laboratorioon.
Urakoitsijani voivat valmistaa kaikki tarvittavat laitteet.
Onko meillä siis yhteisymmärrys?
Sopimus on tehty.
Ruoja!
Ei kelpaa.
Avatkaa suunne.
Hirttotuomio on teille onni. Kuolisitte vuoden sisään.
Herr Harlander lupasi laatuyksilöitä.
Voihan hän lupailla.
Kuten tiedätte,
rikos ei kannata, ja tässä on tulos.
Kurjimuksia joka iikka.
Pahoittelut siitä.
Vahva selkä. Tämä kelpaa.
Tulkaa myöhemmin.
Synnintunnustus?
Uteliaisuuteni heräsi.
Mitä tunnustettavaa niin hennolla, hurskaalla olennolla voisi olla?
Onnenkantamoinen tarjosi minulle tilaisuuden.
Ja niin minä -
pääsin itse kuulemaan.
Siunatkaa minua syntistä, isä.
Kuinka kauan edellisestä ripistänne on, lapseni?
Tuskin viikko. Olin luostarissa.
Viikko.
Oletteko tehnyt niin pian syntiä?
Olen.
Aikeessa, en itse teossa.
Onko kyseessä mies? - On.
Kihlattuni veli.
Himoako?
Vihaa...
Vihaako? - Se mies on vastenmielinen, etova.
Tylyjä sanoja.
Varsin ilkeitä, vai kuinka?
Hyvä isä, te ette tunne sitä miestä.
Hän yrittää manipuloida kaikkea ja kaikkia ympärillään.
Tekeytyy tyrannien tapaan itse uhriksi.
Ainoa hyvä piirre on,
että hän on kömpelömpi kuin luulee.
Kömpelökö?
Selittäkää, lapseni.
Ensinnäkin hänet on helppo huomata.
Vilkkaalla kadullakin markkinapäivänä.
Kuinka pian huomasit minut?
Ennen kuin sinä näit minut. Sen voin paljastaa.
Oletko syönyt?
En ole kovin nälkäinen.
Minulla on sudennälkä.
Kiitos, miekkoseni. - Kiitos, herra.
Mitä kirjoja ostit? Saanko katsoa?
Arvaa.
Arvaa? - Mieluummin niin.
Hyvä on.
Rakkaustarina,
joka pursuu Välimeren aurinkoa, silkkiä ja lemmen kiemuroita.
Loukkaavaa mutta ei yllättävää.
Todellako?
Hyönteisistä.
Tiedeharrastukseni kohdistuu pieniin olioihin.
Ne elävät luonnon tahdissa, ehkäpä Jumalan rytmissä.
Olen aina etsinyt jotakin puhtaampaa, ihmeellistä.
Sitäkö etsit luostarista?
Tavallaan.
Oliko siitä hyötyä?
Onko mistään?
Saanko luvan, kälyni?
Tämä ei ole sopivaa.
Onko mikään?
Kas näin.
Naurua!
Ensimmäistä kertaa -
kiinnostukseni kohdistui elämään -
ja hieman vähemmän -
kuolemaan.
Pääjohtimessa on nopea pulttikiinnitys.
Käytittekö sekoitetta?
Kuparia ja sinkkiä.
Se ei kelpaa. Tehkää uusi.
Puhdas hopea on paras johdin.
William, sinun täytyy jäädä tänne.
Luotan sinuun ylitse muiden.
Muutama päivä vielä.
Et saa sitä kiinni.
Kaunis.
Otammeko kiinni vai annammeko mennä?
Kiinni.
Nyt meillä on jotain yhteistä.
Vanki.
William valvoi huolellisesti laboratorion rakentamista.
Kiinnittäkää tuo.
Menkää avuksi.
Hän noudatti ohjeitani sanatarkasti.
Paristo.
Se on nyt puhdasta hopeaa.
Kytkentäpisteet vastaavat imusuonistoa.
Se oli mutkikas tehtävä, mutta suoriuduin siitä.
Herr Harlander, kiitos. Mainiot kutsut.
Emmehän häiritse tutkimustyötänne?
Joudutte viihdyttämään minua ja Elizabethiä.
Ette lainkaan.
Hän on nuori. Hän voi pitää meitä turvanaan.
Jätän teidät yksin.
Peittely ei ole tarpeen.
Ranskalaista posliinia. Se soi miehen suihkun alla.
Olen lähellä ratkaista, kuinka pääsen imusuonistoon.
Niin, se.
Aikaa on kulunut.
Sota alkaa hiipua.
Ja tarjoamani varat sen mukana.
Sanoitte, että varanne ovat rajattomat.
Kärsivällisyyteni ei ole.
Kuulin varmalta taholta taistelusta viikon sisällä.
Sodan aallot kantavat sen hedelmät rannoillemme.
Taistelussa silpoutuneita ruumiita.
Viikko.
Sen jälkeen historia ajaa meistä ohi.
Huuhtelisitteko puolestani, paroni?
Viikko aikaa keksiä, kuinka kytkeä virtaus.
Mahdotonta.
Mitä voisin tehdä?
Olin lähellä. Tunsin sen.
Ja sitten elämä tuli tielle.
Se on kaivannut sinua.
Varoitan sinua. Olen tehnyt ruumiinavausta.
Kaunista.
Järkytytkö tästä?
Kuin marttyyrimaalauksessa.
Kipu on poissa.
Jumalan suunnitelman näkee symmetriassa ja muodoissa.
Elizabeth.
Minun täytyy tunnustaa jotain.
Uskon ihmeelliseen, kuten sinäkin.
Välillämme on side. Tunnetko sen?
Se on lähes fyysinen. Uskon, että sillä on jokin merkitys.
Uskominen ei tee siitä totta.
Miksi sitten tulit?
Kaunis otus, vai mitä?
Etäinen. Sangen viehkeä mutta merkillinen.
Kolme sydäntä.
Monta silmää. Valkea veri.
Ja kiehtova valinnanvapaudettomuus.
En ymmärrä.
Valinnanvapaus on sielun perusta.
Ainoa lahjamme Jumalalta.
Elizabeth.
Olen jo valinnut.
Hyvää yötä.
Elizabeth!
Luulin epäonnistuneeni.
Tulleeni tien päähän. Ajattelin...
Minä ajattelin...
Ja minä...
Symmetria.
Jumalan symmetria. Juuri niin.
Kyllä.
Paristo imusuoniston yllä.
Olin löytänyt avaimen.
Minua ei estäisi enää mikään.
Ei mikään.
Älkää ottako ruumiita -
kasan päältä tai pohjalta, ellen ole merkinnyt niitä.
Jää tai mätä on voinut tuhota kudosta.
Katsokaa keskeltä.
Runsaudesta voi olla haittaa, ellei tavoite ole selvä.
Suosin pitkiä yksilöitä, pitkäraajaisia.
Suuri koko helpottaa työtä.
Hienoa.
Täydellisyyttä.
Miksipä ei, parahin paroni.
Miksipä ei.
Etsikää ehjää päätä.
Nostakaa kärryille.
Laittakaa se tuonne.
Tuokaa loput.
Jumala varjele.
Voisinko...
Se on valmis.
Herr Harlander!
Myrsky nousee!
Keppini.
Keppini!
Kepin kahvassa.
Elohopeaa.
Oletteko sairas? - Kiitos.
Onko teillä kuppa?
Kyllä, minä kuolen.
Yksi yö hekumaa, loppuelämä elohopeaa.
Niinhän sitä sanotaan.
Mikä vaihe?
Sekundäärikö?
Me kumpikin tiedämme taudinkulun.
Se alkaa kalvaa luitani,
silmäkuoppia, poskia, hampaita, leukaa ja kalloa paljastaen aivoni.
Kasvaimia, mielisairautta, raastavaa kipua.
Jonakin kauniina aamuna alan huutaa enkä koskaan lopeta.
En voi kohdata niin vulgaaria loppua.
Tästä päästään ainoaan ehtooni.
Sovimme vastapalveluksen -
teille antamastani avokätisestä tuesta.
Annettuamme elämän uudelle Aatamille -
laittakaa minut siihen uuteen, täydelliseen kehoon.
Ei.
- Kyllä.
Ei nyt.
Juuri nyt. - Puhutaan siitä myöhemmin, ei nyt.
Aikaa ei ole!
Aikaa ei ole.
Annoin kaiken, mitä halusitte.
Annan, mitä ikinä pyydätte.
Saatte mitä tahansa.
Vaikka Elizabethin.
Minä pyydän.
Kaunis pyyntö auttaa.
Tauti on levinnyt kaikkialle sisällänne.
Se on systeeminen, kuten tiedätte.
Kaikki elimenne ovat saastuneet.
Aivonne, verenne, kaikki.
Rahani kyllä kelpaavat.
Se on mahdotonta.
Teidän tarvitsee vain sanoa yksi sana.
"Kyllä." Se riittää.
Ei! Ymmärrättekö? Ei!
Mitä te teette?
Älkää!
Älkää.
Jos menetämme sen, kumpikin häviää.
Olen kotka, joka raatelee maksaanne!
Lopettakaa!
Herr Harlander!
Pidelkää kiinni!
Ei! Herr Harlander!
Ei!
Valehtelit minulle.
Valehtelit.
Victor!
Älä.
Katso. Samanlaiset.
Aurinko.
Aurinko. Valo.
Katso sitä.
Auringonvalo. Aurinko on...
Aurinko antaa elämän.
Sen lämpö.
Niin.
Victor.
- Niin.
Aivan niin. Olet tietysti.
Olet tietysti.
Victor.
Postia.
Kirjeitä kartanolta.
Genevestä.
Onko mitään sedältäni? - Ei.
Ehkä meidän pitäisi käydä siellä.
Varovasti. Katso.
Vettä.
Aivan, vettä.
Victor. - Minä olen Victor.
Tämä on vettä. Tule.
Tulehan. Hyvä.
Otetaan iso askel.
Yhdessä. Oletko valmis?
Tällä tavalla. - Victor.
Ei noin. Tänne.
Älä. Polttaa.
Älä koske siihen.
Se polttaa.
Istu. Juuri noin.
Katsotaanpa tätä.
Mikä tämä on?
Outo kapistus. Varovasti.
Olet varsin vahva.
Tällä tavalla.
Haluatko toisen? Tämä laitetaan tähän.
Avain.
Victor.
Tämä lämmittää mukavasti.
Huopa pitää sinut lämpimänä.
Victor.
No niin.
Ole siinä.
Pysy täällä.
Pysy vain siinä.
Palaan pian. Pysy siinä.
Victor.
Älä. Ei mitään hätää.
Palaan pian.
Victor.
Kaikki oli uutta hänelle.
Lämpö, kylmyys, valo, pimeys.
Ja minä sain muovata häntä.
En ollut ajatellut luomista pidemmälle.
Päästyäni maailman äärilaidalle -
horisontti oli kadonnut.
Saavutus tuntui luonnottomalta.
Täysin merkityksettömältä.
Se vaivasi minua kovin.
Miehenne haluavat palata.
Eikö niin?
Luultavasti.
Kun laiva saadaan irti, jatkamme matkaa.
Hinnasta viis.
Teillä on minun vimmani.
Ehkä siinä on jokin järki, että kerron teille tarinani.
Olkoon tai ei, paroni,
haluan kuulla sen.
Viikot kuluivat.
Hänen voimansa kasvoivat vauhdilla, ja omani hiipuivat.
Ikävä kyllä kieltä tai muuta kehitystä ei ilmennyt.
Ei.
Alas.
Hyvä. Noin.
Noin. Pysy siinä.
Se olet sinä.
Sinä se olet. Ymmärrätkö?
Tämä paranee oikein hyvin.
Olen väsynyt.
En ole nukkunut.
En ole saanut silmäntäyttä nukutuksi.
Hoivaan sinua.
Leikkasin hiuksesi.
Ei, älä.
Irti. Älä. Avaa.
Avaa kätesi. Avaa se.
Mitä sinä teet?
Katso nyt, mitä teit.
Sinun pitää kuunnella. Käskin päästää irti.
Typeryyttä. Älä. Lopeta.
Näytä.
Victor. - Älä koske minuun!
Älä ikinä koske minuun!
Näytä.
Minä en tehnyt tätä, vaan sinä.
Haava...
Se umpeutui.
Miten?
Kaikki hyvin.
Älä.
Ei.
Kaikki on hyvin.
Kaikki on varmasti hyvin.
Olemme kohta perillä.
Sinulla on ajatuksia.
Tiedän sen.
Jossain siellä sinulla on ajatuksia.
Eikö olekin?
Jotain sanottavaa.
Vaikka jotain sekavaakin.
Jotain.
Oletanko liikaa?
Victor.
Aivan!
Sen me olemme jo todenneet.
Se on nimeni. Nimeni on Victor.
Pystytkö sanomaan mitään muuta?
Mitä tahansa.
Aurinko.
Kylmä, sade, veri. Mitä tahansa.
Kenkä. Osaatko sanoa "kenkä"?
Victor.
Ei, kyllä, ei, kyllä! Entäpä...
Käsi. Osaatko sanoa "käsi"?
Käsi.
Sinäkö pelkäät minua?
Pelkäätkö minua?
Minkä ihmeen takia pelkäät minua?
En tee sinulle pahaa.
En tee. Minähän loin sinut.
Olen luojasi. Lopeta!
Te tulitte. Todellakin.
Peremmälle. Tulkaa.
Minulla on paljon näytettävää, Elizabeth.
Et usko silmiäsi. Se on ihmeellistä.
Näytän ensin muistiinpanoni.
Onko setäni täällä?
Mitä?
Onko setäni täällä?
Ei.
Olen yksin. Hän ei ole täällä.
Hän on poissa joitakin päiviä. - Et näytä terveeltä.
Voin mainiosti. Mieleni on kirkas. Tulkaa.
Oletko kuumeessa?
On vain ilo nähdä teidät.
Olen riemuissani. Virkistyin vallan.
Ihmeellinen asia tapahtui.
Victor...
Victor, anna minun hengähtää.
Kuka sinua satutti?
Minun täytyy näyttää tämä.
Järjestän nämä.
Minäkin näytän sinulle jotain.
Otin yhteyttä Royal Medical Societyyn.
He haluavat tavata sinut. - Ei vielä.
En ole aivan valmis.
Sehän on ollut toiveesi.
Se mies.
Mies alhaalla. - Näitkö hänet?
Onko hän potilas? Uhri?
Hänen haavansa. Haavoitit häntä.
En. Tämä maailma häntä haavoitti.
Minä annoin hänelle elämän.
Annoin elämän.
Ylös.
Tänne.
Pysy siinä.
Hän totuttelee vielä ympäristöönsä.
Se on vahva, William.
Sinä onnistuit. - Erittäin vahva.
Sinä onnistuit.
Kaikki toiminnot ovat kunnossa.
Kaikki eheytyy.
Eheytyminen on summittaista,
mutta erinomaista.
Miksi hän on kahleissa?
Itsensä ja minun turvakseni.
Näin sen puhdistus ja ylläpito on helppoa.
Eikä se tiedä muusta.
Sinä tiedät.
Tietääkö Harlander?
Valmistellaan kaikki ennen hänen paluutaan.
Tietysti. - Esityskelpoiseksi.
Onko se älyllinen?
Victor, onko se älyllinen?
En käsitä, kuinka onnistuit siinä,
mutta tiedostan sen valtavuuden.
Victor, oletko tullut pohtineeksi,
mikä kaikista miehen osista -
pitää sisällään sielun?
En ole.
Siinä otuksessa on jotain sangen pelottavaa.
Se on vääristynyt kuin peilisalin kuvastus,
mutta elävä.
Mikä sen saa eloon?
Sattuuko sinuun?
Lehti.
Minulleko?
Kiitos.
Onpa se kaunis.
Annatko sen minulle?
Minä olen Elizabeth.
Osaatko sanoa sen?
Elizabeth.
Kurkustani tulee ääni.
Elizabeth.
Minä lähden nyt.
Elizabeth.
Et saisi mennä sen lähelle.
Sen?
Sen. Aivan.
Uskon, että siinä on elämää mutta ei häivääkään älystä,
jota tavoittelin.
Ehkei ymmärtämälläsi tavalla.
Jokin meni vikaan.
Tukos, ommel, kytkentä.
Itse Victor Frankensteinko teki virheen?
Otus tietää vain yhden sanan.
"Victor, Victor, Victor."
Se hokee sitä vailla järjen häivää.
Ehkä se sana on hänelle nyt kaikki kaikessa.
Uudestisyntyneessä elämän henki voi olla yksinkertaisempi,
puhtaampi... - Puhtaampi!
...kuin tavallisella ihmisellä.
Jospa synnin puuttuessa -
Luojan henki tuli suoraan haavoittuneeseen lihaan.
Hyvä jumala, Elizabeth.
Jos ilkeäisin ajatella niin,
voisin kuvitella, että tunnet vetoa sitä oliota kohtaan.
Ymmärrystä.
Näin silmissä tuskaa.
Eikö tuska ole todiste älystä?
Entä minun tuskani?
Se, minkä kielsit minulta.
Mitä sydämeni halajaa.
Sydämesi.
Ihmisen anatomiasta -
sitä elintä sinä vähiten ymmärrät.
Vain hirviöt leikkivät jumalaa.
Puhtaampi kuin tavallinen ihminen.
Ja minä olen kuulemma pahantekijä.
Sinullako puhdas sydän?
Ei taatusti ole.
Tiedän, koska minä laitoin sen.
Ylös.
Kokeillaan taas.
Anna jalkasi.
Jalka!
Anna jalkasi!
Kipuhan on todiste älystä.
Testataan sitä teoriaa.
Anna jalkasi!
Jalka!
Tottele!
Anna se, elukka!
Anna jalkasi!
Jalka!
Victor!
Mitä nyt?
Tule.
Epäonnistuin. Tein virheen.
Ethän. Näin paperit. - Epäonnistuin.
Virheetöntä. - Otus on vaarallinen.
Eihän... Victor.
Keskustellaan, kun Harlander palaa.
William, sinun tulee tietää eräs asia.
Näytän sen sinulle.
Harlander... - Se tappoi hänet raivopäissään.
Ymmärrätkö nyt, miksi epäröin kertoa tästä sinulle?
Saati Elizabethille.
Mitä nyt on tehtävä?
Mitä?
Mitä on tehtävä? - Mitäkö?
Vie Elizabeth Wieniin.
Sano, että lähdette heti hoitamaan kiireellistä asiaa.
Älä kerro hänelle mitään.
Hänen turvakseen.
Tee niin kuin sanon.
Palaamme pian, mutta nyt on viisainta lähteä.
Mene vaunuihin, ole kiltti.
Mikä otuksen elinikä mahtaa olla?
Lyhyt. Hyvin lyhyt uskoakseni.
Minulla on kamala tunne.
Mikä hätänä?
Käännytään takaisin.
Lähde sinä Wieniin.
Käännä vaunut, tai hyppään. Victor tappaa hänet.
Sano yksi sana.
Uusi sana, mikä hyvänsä,
niin pelastut.
Victor.
Elizabeth.
Victor!
Se ei päättynyt siihen.
Tavoitellessani elämää loin kuolemaa.
Minun pitänee puhua taas miehilleni.
Ei huolta.
He uskovat minua.
Älä satuta häntä! Olen tässä.
Vie minut.
Siitä vain, elukka.
Tapa meidät molemmat, niin vahvistat luojasi tarinan.
Luojani on kertonut tarinansa.
Sitten minäkin kerron omani.
TOINEN OSA OTUKSEN KERTOMUS
Victor!
Kutsuin nimeäsi ja ymmärsin jääneeni yksin.
Mikä tuo on? - Ammu!
Ammu sitä!
Osuitko?
Missä se on?
Haavani olivat parantuneet.
Mutta minun oli kylmä, niin kylmä.
Laitatko tulen takkaan? - Hyvä on.
Korjaan aitauksen, kun ehdin.
Oletteko kunnossa? Löytyikö se?
Etsimme kaikkialta. Ei löytynyt.
Ammuimme sitä kahdesti.
Verijälki katosi vähän matkan päässä.
No, sisälle.
Seurasimme sitä tovin, ja sitten se katosi.
Mikä se oli? Karhuko?
Ei karhu eikä ihminen. En ole koskaan nähnyt moista.
Haamuko se sitten oli?
Ei haamukaan. Siitä vuoti verta. Se oli lihaa ja luuta.
Mennään tänne.
Kerro lisää siitä.
Anna-Maria, vie isoisäsi takan viereen.
Katso, että hänen on hyvä olla.
Tänne, isoisä.
Etsimme pitkältä metsästä.
Otamme sen kiinni.
Se vie aikaa. - Niin.
Anna-Maria, tule.
Tule ulos auttamaan minua.
Vanha mies liikutti minua.
Näkemättömät silmät olivat täynnä viisautta.
Niillä ihmisillä oli ääni.
He kertoivat sillä toisilleen -
tunteistaan ja ajatuksistaan.
He kutsuivat niitä sanoiksi.
Katso tarkasti.
Mikä tämä on?
Poika.
Uudestaan. - Poika.
Oikein hyvä, lapseni.
Entä tämä?
Se on silmä.
Uudestaan. - Silmä.
Hyvä, tyttöseni.
Silmä. - Entä tämä?
Käsi.
Hyvä. - Käsi.
Auta.
Sidotaan köysi tuohon isoimpaan.
Halusin olla osa sitä perhettä.
Kerätään sytykettä talveksi.
Käydään muutama reissu.
Olla heille hyödyksi.
Isompia runkoja rakenteeseen.
Mitä minä voisin tehdä heidän hyväkseen?
Anna-Maria! Isä!
Tulkaa katsomaan.
Katso, Anna-Maria.
Niitä on lisää. Katso.
Kuka ihme tämän teki?
Metsän henki.
Kiittäkäämme häntä.
Kiitos.
Sano: "Kiitos, metsän henki."
Kiitos, metsän henki.
Kiitos.
Tule. Katsopas.
Kiitos.
Olin siitä lähtien heidän näkymätön vartijansa.
Metsän henki.
Hekin jättivät toisinaan minulle jonkin pienen ystävällisen eleen.
Vaatteita, leipää.
Ja hetken ajan,
kiitävän hetken ajan -
maailmalla ja minulla oli rauha.
Menkäähän.
Sinne vain.
Sulje portti kunnolla.
Kukahan tämän teki?
Metsän henki, vai?
Kiinni on.
"Ja kävi niin, että nuorimies ylpeä -
ei löytänyt kadonnutta kättään.
Se kiveksi muuttui, oli mammona mennyttä,
hän menetti ylpeytensä ja menetti maansa."
Hienoa, kultaseni.
Luit kauniisti. Kokeilepa nyt tätä.
Susia.
Ajatus,
tunne kirkastui minulle.
Metsästäjä ei vihannut sutta.
Susi ei vihannut lammasta.
Silti väkivalta tuntui väistämättömältä.
Ajattelin, että ehkäpä maailma on luontojaan tällainen.
Siinä joutuu jahdatuksi ja surmatuksi -
vain sen vuoksi, kuka on.
Lampaat myydään tämän kuun aikana, isä.
Sitten vien sinut, Alman ja Anna-Marian kaupunkiin.
Me menemme vuorille,
jahtaamme susia ja palaamme talven lopulla.
Rukoilen täällä yksin joka talvi ja niin teen tänäkin vuonna.
Isä hyvä, kuuntele järkipuhetta.
Te teette, mitä teidän on tehtävä, ja niin teen minäkin.
Vanha jäärä.
Olemme nyt kahden, henki.
Olemme kahden.
Olin keksinyt mielessäni monta tapaa -
esittäytyä vanhalle miehelle.
Pelkäisikö hän minua?
Ottaisiko hän vastaan?
Vai häätäisikö pois?
Kuka siellä?
Yhdellä askeleella astuin erilaiseen maailmaan,
jonka olin nähnyt vain kaukaa.
Kerro, kuka olet.
Vastaa.
Kerro.
Millä asialla olet?
Matkalla.
Tervetuloa, hyvä matkamies.
Älä luule, etten arvosta seuraa, jos pyydän sinua ottamaan itse tuolin.
Minun on vaikea olla vieraanvarainen.
Näköni on pettänyt.
Pöydällä on leipää ja brandyä.
Ota siitä vain.
Brandyä?
Kielesi.
Puheesi kuulostaa vaikealta.
Etkö ole näiltä mailta?
Pelkäätkö sinä?
Älä suotta.
Mikä sinua pelottaa?
Kaikki.
Kätesi ovat jääkylmät.
Sinua on satutettu, vai kuinka?
Satutettu?
Käsissäsi ja kasvoissasi on arpia,
ja sinulla on univormu.
Loukkaannuitko taistelussa?
Olit piilossa -
myllyn koneistossa, eikö totta?
Aivan. Metsän henki.
Niin.
Kasvojasi en voi lukea,
mutta jokin äänessäsi kertoo,
että olet hyväntahtoinen ja ystävällinen.
Ystävällinen?
Jää luokseni.
Jaa kanssani ruoka ja takkatuli.
Minulle olisi ilo jakaa kanssasi se vähä, mitä minulla on,
ja seurastasi olisi kovasti apua.
Voisit lukea minulle.
Lukea?
Tee talosta kotisi ja minusta ystäväsi.
Ystävä.
Ystävät.
Silloin luin ensimmäisen kertomukseni,
ja se oli kertomuksista ensimmäinen.
Luin miehestä nimeltä Aatami ja naisesta nimeltä Eeva.
Heidän ajastaan ensimmäisessä puutarhassa.
Luin keskenänsä sotivista kaupungeista,
erään tornin tuhosta -
ja Jumalan vihasta.
Luin ihmisistä, jotka taistelivat lohikäärmeitä vastaan,
ja ihmisistä, jotka menettivät kaiken.
Aika kului -
ja leijaili pois syksyn lehtien mukana.
Oletko koskaan nähnyt lunta, ystäväiseni?
Se tekee maailmasta puhtaan ja uuden.
"'Nimeni on Ozymandias Kuninkaiden kuningas
Katsokaa töitäni Te valtiaat, ja parkaiskaa'
Jäljellä ei ole mitään
Ympärillä rapistuvan kolossiraunion Rajattomina ja paljaina
Autiot ja tasaiset hiekat Levittyvät kauas"
"Nimeni on Ozymandias..."
Onko maailmassa muita kirjoja kuin nämä?
On muutama muukin varmasti.
Ei täällä.
Viimeinen kirja vasemmalla. Ota se.
Sitä emme ole vielä lukeneet.
Kadotettu paratiisi, Milton.
Ihmisellä on kysymyksiä Jumalalle.
Jumalallakin on kysymyksiä.
Kenties hän halusi vastauksia ja lähetti siksi poikansa tykömme.
Kuolema arvatenkin kiehtoi häntä.
Kärsimys.
Minä tahdon tietää, kuka minä olen.
Mistä minä tulen?
Jumala otti muistisi pois, kuten toivoisin hänen tekevän minulle.
Monta vuotta sitten riistin hengen mieheltä,
hyvältä mieheltä.
Olen sovittanut tekoani siitä saakka.
Anteeksianto.
Unohtaminen.
Viisauden todellinen mitta.
Se, että tiedät sinua loukatun,
kuka sinua on loukannut,
ja annat kaiken vaipua unhoon.
En voi unohtaa sitä, mitä en muista.
Etkö muista mitään?
Unissani -
minä näen muistoja.
Eri miehiä.
Kaikki kappaleina.
Minä...
Minä muistan tulen ja veden.
Hiekan jalkojeni alla.
Ja sanan.
Yhden sanan.
Mikä se on?
Victor.
Mene sen luokse.
Sen sanan.
Silloin se selvisi minulle.
Kammottava totuus.
Ymmärsin, että en ollut mitään.
Kurjimus.
Tahra.
En edes samaa laatua kuin ihminen.
Se tuska takertui mieleeni.
Se ei päästänyt irti.
Sitten näin sen.
Sinun nimesi.
"Victor Frankenstein."
Ja mistä löytäisin sinut.
Ei!
Sinä palasit.
Sain selville, mikä olen.
Mistä minut on tehty.
Minä olen ruumishuoneen lapsi.
Raakki,
jätteestä ja hylätyistä vainajista koottu.
Hirviö.
Tiedän, mikä sinä olet.
Hyvä mies.
Ja minun ystäväni.
Ystävä?
Ystävä.
Mikä tuo on?
Se metsän olioko?
Mitä teit hänelle?
Liikkumatta.
Lataa äkkiä. Tapa se!
Hiljaisuus palasi jälleen,
ja sitten armoton elämä.
Kuinka kauan olin kuolleena?
En tiedä.
Näin, että vammani olivat parantuneet.
Kylmä talvi-ilma pisteli keuhkoissani.
Olin yksinäisempi kuin koskaan,
sillä jokaisella ihmisellä on yksi lohtu, joka päättää kaiken tuskan.
Kuolema, lahja, jonka olit riistänyt minulta.
Kateus kuohahti minussa -
ja päätti vaatia yhtä palvelusta sinulta,
luojaltani.
Päätin vaatia kumppanin.
Sinun täytyy nousta.
Nousen toki.
Häät alkavat pian, ja haluan sinut rinnalleni.
Sitä olisi vaikea uskoa,
ellet olisi niin hyväluontoinen.
Puhuin parin vieraan kanssa tutkinnasta.
Räjähdystä koskevasta.
Enemmistö näkee, että se oli, mitä oli.
Mitä se siis oli, William?
Mennyt asia.
Kamala onnettomuus.
Aion myydä kartanon.
Meillä on vain toisemme.
Heittele terälehtiä kaikkialle.
Aivan kaikkialle.
Mene heittelemään ylhäältä.
Tiedän, että morsiamen näkeminen tuo huonoa onnea.
Vain sulhaselle.
Aivan. Ei minulle.
Tervehdys, Elizabeth.
Tunnen harvoin katumusta ja nyt en muuta tunnekaan.
Vimma piti minua kauan vallassaan, mutta se on kaikonnut.
Näen sinut nyt kuten minun pitää.
Jos sanoillani on merkitystä, toivon sinulle ja veljelleni,
jota rakastan enemmän kuin elämää, kaikkea hyvää.
Ehkä tahdot uskoa niin.
Minua kammottaa kuulla se.
Pyydän hääpäivänäni yhtä palvelusta.
Ei enää valheita.
Haluan kertoa... - Poistu nyt heti.
Elizabeth. - Mene pois!
Astu esiin,
jos olet täällä.
Tulitko kiittämään?
Jäit eloon ja olet niin älykäs, että löysit minut.
Tein sinut hyvin.
Sinun täytyy tehdä kumppani minulle.
Kaltaiseni.
Kumppaniko?
Vai niin.
Toinen hirviö.
Niin.
Voimme olla hirviöitä yhdessä.
Löysin järkeni kovalla hinnalla.
Nyt sinä tulit, ja hulluus kutsuu minua taas.
Minä en voi kuolla.
Enkä voi elää -
yksin.
Loin sinusta jotakin todella kammottavaa.
Ei jotakin.
Jonkun.
Sinä loit jonkun.
Minut.
Mikä arvoitus olenkaan, luojani, minä ajattelen.
Minä tunnen.
Minulla on tämä yksi pyyntö.
Tee toinen kaltaiseni.
Mitä siitä seuraa?
Lisääntymistä.
Suvunjatkamista.
Koti?
Hauta?
Kuolemasta sikiävää kuolemaa.
Paholaisrotu leviäisi maailmaan.
Luonnottomat lisääntyisivät.
Olen sinulle luonnoton, mutta itselleni minä vain olen.
Katoa!
En koskaan tee toista kaltaistasi pahuuden epäsikiötä.
Silloin kyse on yhä sinun tahdostasi, Victor.
Se kammottava tahto, joka minut synnytti, tuomitsee minut nyt.
Ihme ei ole se, että minä puhun. Se olisi, että sinä kuuntelisit!
Ellet suo minulle rakkautta, sitten antaudun raivolle.
Ja raivoni on ääretön.
Varokaa.
Victor.
Mitä siellä tapahtuu?
Sinä.
Sinä se olet.
Elizabeth, siirry kauemmas siitä.
Ei!
Se kävi hänen päälleen!
Vie minut pois.
Älä, anna minun...
Voin pelastaa sinut.
Miltä?
Itseltäsikö?
Minä pelkään sinua.
Älä.
Olen aina pelännyt.
Sitä hulluutta ja tuhoa.
Se raivoava tuli, joka poltti kaiken.
Se lähti sinusta.
Sinä itse olet hirviö.
Paikkani ei ole tässä maailmassa.
Olen etsinyt ja kaivannut jotain, mitä en osannut nimetä.
Löysin sen sinusta.
Olla kadoksissa ja tulla löydetyksi.
Se on rakkauden kaari.
Hetkellisyydessään,
murheellisuudessaan -
tämä on nyt ikuista.
On parempi hiipua näin pois -
sinun silmiesi katseessa.
Hän on poissa, ja tahdon seurata häntä.
Annoit minulle arvottoman elämän.
Annan sen takaisin sinulle.
Pidit minua hirviönä.
Maksan nyt samalla mitalla.
Tapa minut nyt! Tee se!
Vuodatan vertasi.
Teen sinusta nöyrän.
Vaikka olisitkin luojani,
tästä päivästä lähtien minä olen sinun isäntäsi.
Jahtasit minua metsien poikki,
vuorten poikki,
jäätyneiden horisonttien poikki,
kunnes ei ollut enää mitään jäljellä.
Vain sinä ja minä.
Tarvitsen ammuksia.
Teroittakaa tämä.
Kolme tölkkiä maitotiivistettä ja polttopuita.
Ja kuusi dynamiittipötköä.
Kuusiko?
Mitä metsästätte?
Suurriistaa.
Ei!
Victor.
Kuuntelet vain silloin, kun satutan sinua.
Tämä. Panit kaiken tämän varaan.
Luulet, että tämä hävittää minut.
Sytytä se sitten ja toivo, mutta jos se ei toteudu,
tulen taas perääsi.
Sytytä se!
Ja nyt pakene.
Siellä sinä olit murtuneena ja hylättynä.
Ja minä -
elossa jälleen.
Tunsin, kuinka kärventynyt lihani kasvoi takaisin.
Kuinka luuni rutisivat asettuessaan paikoilleen.
Kuinka vereni humisi sen virratessa periksi antamattoman sydämeni läpi.
Jälleen kerran en ollut löytänyt armoa,
ja edessäni oli vain yksi polku.
Tässä me nyt olemme.
Lopen uupuneina.
Meillä ei ole enää mitään annettavaa eikä otettavaa.
Veri teltalla...
Se on minun.
Se on kaikki minun.
Minä vuodan verta.
Tunnen kipua.
Kärsin.
Se ei näet pääty koskaan.
Olen pahoillani.
Katumus kalvaa minua.
Näen nyt, mitä elämäni on ollut.
Sinä lähdet nyt, luojani.
Hiivu pois.
Se kestää vain lyhyen hetken.
Minun syntymäni. Minun suruni.
Sinun menetyksesi.
En saa rangaistusta -
enkä vapautusta.
Vähäinen toivoni,
raivoni...
Kaikki on turhaa.
Minut tänne tuonut aalto vie nyt sinut pois.
Minä jään rannalle.
Anna anteeksi.
Poikani.
Ja jos sydämesi kykenee siihen, anna itsellesi armo olla olemassa.
Jos kuolema ei ole sinun osasi, niin pohdi, poikani,
kun olet elossa,
onko sinulla muuta vaihtoehtoa kuin elää?
Elä.
Sano nimeni.
Isäni antoi minulle sen nimen.
Se ei merkinnyt mitään.
Pyydän, että annat sen takaisin minulle -
viimeisen kerran.
Niin kuin sanoit sen alussa.
Kun se oli sinulle kaikki kaikessa.
Victor.
Annan sinulle anteeksi.
Lepää nyt, isä.
Kenties nyt -
kumpikin meistä voi olla ihminen.
Laskekaa aseet.
Laskekaa ne. - Olen vastuussa miehistä.
Hän saa lähteä.
Pääsimme irti!
Kapteeni.
Annatteko käskyt?
Nostetaan purjeet.
Palataan.
Kerrotteko miehille?
Miehet!
Lähdetään kotiin.
Lähdetään kotiin!
"JA NIIN SYDÄN SÄRKYY, MUTTA ELÄÄ SÄRKYNEENÄKIN." -LORDI BYRON
POHJAUTUU TEOKSEEN
FRANKENSTEIN. UUSI PROMETHEUS MARY SHELLEY
Tekstitys: Suvi Niemelä