Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫‏- הקדמה -
‫‏- הצפון המרוחק ביותר, 1857 -
‫‏רב חובל!
‫‏אפשר לדבר?
‫‏עלינו לפרוץ את הקרח.
‫‏הצוות רעב ומותש.
‫‏לא נוכל להמשיך בקצב הזה בלי לספוג השלכות.
‫‏שימו לב, רבותיי!
‫‏ככל שנעכב את העבודה, ‫‏כך תתחזק אחיזתו של הקרח.
‫‏המשיכו בעבודה.
‫‏עבדו ברוטציה.
‫‏המפקד, בכל הכבוד...
‫‏הצוות זקוק להבטחות.
‫‏הבטחות?
‫‏כן, שנחזור לסנקט פטרבורג ‫‏ברגע שנחלץ את האונייה.
‫‏הם חושבים שלא נהיה כשירים להפלגה, ‫‏וברצונם לדעת...
‫‏שימו לב!
‫‏לא מתוקף תפקידכם לחשוב, ‫‏וגם לא מתוקף תפקידו של הקצין.
‫‏התגייסנו למשימה ואנחנו נדאג להשלים אותה.
‫‏אנחנו נגיע לקוטב הצפוני.
‫‏זה מובן?
‫‏היה פיצוץ, רב חובל.
‫‏כשלושה קילומטרים מכאן.
‫‏קרא לצוות.
‫‏כלבי המזחלות לא נפגעו.
‫‏אז מאין כל הדם הזה?
‫‏כאן, רב חובל!
‫‏אדם פצוע, הוא איבד הרבה דם!
‫‏הוא פצוע בכתף, רגלו שבורה.
‫‏תקיפת דוב?
‫‏לא נראה לי, רב חובל.
‫‏לרסן, עזור לי עם המגף שלו.
‫‏רגל תותבת.
‫‏העלו אותו על הסיפון!
‫‏מהר! לאונייה! עכשיו!
‫‏לרסן, היצור הזה מתקרב.
‫‏הכינו את הרובים!
‫‏לפקודתי.
‫‏לכוון!
‫‏לפתוח באש!
‫‏הקבוצה הבאה!
‫‏לפתוח באש!
‫‏רוצו לאונייה!
‫‏איפה האיש שהעלינו על הסיפון?
‫‏איפה?
‫‏מהו היצור הזה? מה הוא רוצה?
‫‏הביאו לי אותו!
‫‏רובה הבלונדרבוס! לרסן, הבא את הבלונדרבוס!
‫‏ויקטור.
‫‏ויקטור!
‫‏הרגתי אותו.
‫‏הוא עדיין חי!
‫‏סולם!
‫‏הרימו את הסולם!
‫‏הביאו לי אותו!
‫‏כמה כדורים נותרו לנו?
‫‏אחד, אך זה לא הורג אותו.
‫‏אני יודע.
‫‏אני לא מכוון אליו.
‫‏לאודנום, לשיכוך הכאב. שתה.
‫‏איפה אני?
‫‏על אוניית הצי הדני, "הורייזון".
‫‏אני רב החובל אנדרסון. זה ד"ר אודסן.
‫‏כמה מהמלחים שלך הוא הרג?
‫‏שישה.
‫‏הוא יחזור ויהרוג רבים נוספים.
‫‏את כולכם, במידת הצורך, ‫‏אלא אם כן תסגירו אותי לידיו.
‫‏לא. הוא איננו.
‫‏הוא שקע במי הכפור. הוא מת.
‫‏לא, הוא לא מת!
‫‏הוא לא יכול למות.
‫‏ניסיתי להשמיד אותו.
‫‏בין אם תאמינו לי או לא,
‫‏הוא יחזור... כדי לקחת אותי.
‫‏וכשהוא יחזור,
‫‏עליכם להבטיח שתוציאו אותי אל הקרח
‫‏ותרשו לו לקחת אותי.
‫‏בבקשה.
‫‏איזה מין יצור זה?
‫‏איזה מין שטן ברא אותו?
‫‏אני.
‫‏אני בראתי אותו.
‫‏החלטתי בעבר שזכרם ‫‏של מעשיי הרשעים צריך למות יחד איתי.
‫‏זה מוכן.
‫‏חלק מהסיפור שאספר לכם הוא עובדתי.
‫‏חלקו אינו עובדתי, אבל כולו אמת.
‫‏שמי ויקטור.
‫‏ויקטור פרנקנשטיין.
‫‏אבי נתן לי את השם הזה.
‫‏אתה יודע מה פירושו?
‫‏כמדומני שכן. "כובש".
‫‏"הוא שמנצח בכול."
‫‏כן. הכול התחיל בו.
‫‏באבא שלי.
‫‏ובאימי.
‫‏ויקטור!
‫‏- חלק ראשון - סיפורו של ויקטור -
‫‏ויקטור!
‫‏רד במהירות. אביך מגיע.
‫‏אני כאן, אימא.
‫‏אני כאן.
‫‏אבי היה ברון ומנתח בולט בתחומו.
‫‏הוא נישא לאימי בעיקר מטעמי נוחות,
‫‏מאחר שהנדוניה שלה הייתה מכובדת ‫‏ושושלתה הייתה מיוחסת.
‫‏זה סיפק לאבי את האמצעים ‫‏לשמר את מעמדו ואת אחוזת משפחתו.
‫‏הוא נעדר מחיינו,
‫‏אך כשהוא שב הביתה, ‫‏כל משק הבית היה כפוף למרותו.
‫‏קלייר, יקירתי.
‫‏בשארית הזמן...
‫‏ויקטור.
‫‏אבא.
‫‏בשארית הזמן, אימא הייתה שייכת לי.
‫‏לא, הבא את זה לכאן.
‫‏המלחים בבשר יעשירו את דמך
‫‏וגם את דם התינוק.
‫‏את אוכלת למען שניים, זוכרת?
‫‏קדימה.
‫‏זה מזין.
‫‏מלאך שומר,
‫‏בן לווייתי המתוק.
‫‏עמוד לצידי ואל תעזוב אותי.
‫‏תן לי מחסה תחת כנפיך, ו...
‫‏הייתי שומע אותם מבעד לקיר, ‫‏מתווכחים ללא הרף,
‫‏צועקים זה על זה ‫‏לגבי הון, לגבי רכוש... ולגביי.
‫‏קולותיהם מילאו אותי בפחד.
‫‏האיש תיעב את שנינו.
‫‏את שערנו השחור משחור, ‫‏את עינינו העמוקות והכהות.
‫‏נדמה שאפילו אופיינו השקט ‫‏שנעשה חרדתי לעיתים
‫‏הרגיז אותו עד אין קץ.
‫‏נא למנות בדיוק המרבי את הסיווג הקדום
‫‏של הליחות בגוף האדם.
‫‏דם, מרה שחורה, מרה צהובה וריר.
‫‏המשקל הממוצע של ליבו של הזכר?
‫‏בין 255 ל-310 גרם, אבא.
‫‏משקלו הממוצע של ליבה של הנקבה?
‫‏בין 225 ל-285 גרם.
‫‏מה הסיבה לכך לדעתך?
‫‏ההבדל במסה של ליבה של הנקבה?
‫‏עומק הרגש?
‫‏נטייה למלנכוליה?
‫‏מסה. נפח הדם, אבא. אספקת דם לשרירים.
‫‏אכן. אין תוכן רוחני ברקמות,
‫‏ואין רגש בשריר.
‫‏כעת, תאר את תפקידו העיקרי ‫‏של המסתם התלת צניפי, בבקשה.
‫‏אינני זוכר, אבא, אך אני בטוח שאיזכר.
‫‏כן, אני בטוח שתיזכר.
‫‏שנהב לא מדמם, ויקטור.
‫‏בשר מדמם.
‫‏עד שתיזכר בעובדה, ייתכן שהמטופל שלך ימות.
‫‏אתה מבין?
‫‏תפקידו העיקרי של המסתם התלת צניפי
‫‏הוא מניעת זרימת דם לתוך הווריד הנבוב.
‫‏לא, לא בידיך. כבר לא.
‫‏כעת הן הכלים שמשמשים אותך ‫‏במלאכתך וברצונותיך,
‫‏ועלינו לשמור עליהן.
‫‏אך פניך הן מקור ליוהרה.
‫‏אתה נושא את שמי, ויקטור, ‫‏ויחד איתו, את המוניטין שלי.
‫‏אני מפציר בך שתזכור זאת.
‫‏יש לי תחושה שיש לך משהו מצוין. זה טוב.
‫‏שלוש...
‫‏שתיים...
‫‏אחת...
‫‏זה לא ייתכן.
‫‏אערבב.
‫‏אימא?
‫‏אבא!
‫‏אבא, זו אימא.
‫‏אני צריך הרבה מים חמים ‫‏וסדינים נקיים. עכשיו.
‫‏אדוני.
‫‏לא, ויקטור! ‫‏-אימא?
‫‏אבא!
‫‏תציל אותה, בבקשה!
‫‏אימי, שהפכה בעיניי לחלק מעצמי,
‫‏זו שחשבתי שלא תעזוב לעולם,
‫‏זו שהייתה החיים... כעת, היא הייתה המוות.
‫‏עיניה כבו,
‫‏החיוך שלה הזין את האדמה הקרה.
‫‏לכו!
‫‏כולכם, לכו מכאן!
‫‏חלק מהיקום התרוקן,
‫‏וכיפת השמיים נצבעה לצמיתות בצבע אפל.
‫‏כעת, כסה את עיניך.
‫‏אל תסתכל עד שאגיד לך.
‫‏עכשיו.
‫‏ויליאם גדל, כולו אור וחיוכים.
‫‏היה לו אופי רגוע ועדין יותר, ‫‏וניכר שאבי העדיף אותו.
‫‏תודה, אבא.
‫‏בשמחה, ילד שלי.
‫‏הוא היה הרוח הקרירה, אני הייתי הענן השחור.
‫‏הוא רק צחק, אני רק זעפתי.
‫‏הרם את המושכות.
‫‏תראה אותי, אבא. תראה אותי.
‫‏זה לא היה הכול.
‫‏או שבעצם, משהו היה חסר.
‫‏אימי מתה
‫‏בטיפולו של הרופא המכובד ביותר בתקופתו,
‫‏אבא שלי.
‫‏רעיון... החל להתהוות במחשבותיי.
‫‏הגדר את מחזור הדם, בבקשה...
‫‏ודאי, בלתי נמנע...
‫‏בהתאם להגייה ב"דה מוטו קורדיס".
‫‏...עד שהוא הפך לאמת.
‫‏אבא?
‫‏נתת לה למות, נכון?
‫‏עשיתי כמיטב יכולתי כדי להציל אותה. ‫‏אתה יודע זאת, בוודאי.
‫‏אז נכשלת.
‫‏איש אינו יכול לנצח את המוות.
‫‏אני אעשה זאת. אני אנצח אותו.
‫‏אני אדע את כל מה שידוע לך, ויותר מכך.
‫‏אני חושב שעשינו מספיק להיום.
‫‏נולדתי מחדש באותו לילה.
‫‏היה לי חזון.
‫‏ראיתי לראשונה...
‫‏את המלאך האפל.
‫‏והוא הבטיח לי הבטחה.
‫‏אני אצווה על כוחות החיים והמוות.
‫‏אני אהפוך למנתח שישתווה לאבי.
‫‏אני אתעלה עליו בשאיפותיי ובהשפעתי.
‫‏מלאך שומר...
‫‏החזון היה כה ברור.
‫‏ברור יותר מכל מה שראיתי ‫‏בשעות הערות שלי או בחלומותיי.
‫‏אך כיצד?
‫‏מפלתי הייתה מהירה.
‫‏שתי התקוממויות ושרפה במטעים של אימי
‫‏דיללו את ההון המשפחתי.
‫‏האחוזה נשארה בבעלותנו, ‫‏אך איבדנו את כל השאר.
‫‏ויליאם עבר לצד אחד של המשפחה בווינה,
‫‏ואני ללונדון, ואז לאדינבורו.
‫‏ושם, במשך עשרות שנים, ניסיתי...
‫‏להרחיב את גבולותיה הצרים של האקדמיה.
‫‏החיים.
‫‏אלה החיים, רבותיי.
‫‏- ביה"ס המלכותי לרפואה ‫‏שימוע - 1855 -
‫‏אנו נולדים.
‫‏וזמן קצר לאחר שאנו קמים, אנו נופלים.
‫‏המוות.
‫‏ובמרווח שבין הקימה לנפילה
‫‏נמצאת נקודת מבטנו הקטנה והצנועה.
‫‏הלידה לא נמצאת בשליטתנו.
‫‏לא כן?
‫‏התעברות, הניצוץ הזה, ‫‏הפחת החיים של המחשבה ושל הנשמה.
‫‏זה נתון לשליטת האל.
‫‏האל.
‫‏אך המוות...
‫‏שם שוכן האתגר.
‫‏זה צריך להיות מה שמעסיק אותנו.
‫‏כך צריך להיות.
‫‏מי אנחנו שנעשה זאת? איננו אלים, לא כן?
‫‏אך אם ברצוננו להתנהג ‫‏בהיעדר הצניעות שמאפיין אלים,
‫‏אנחנו חייבים, לכל הפחות, לחולל ניסים.
‫‏אתם לא מסכימים?
‫‏להצית ניצוץ אלוהי ‫‏בראשיהם של הסטודנטים הצעירים הללו.
‫‏ללמד אותם התנגדות במקום צייתנות!
‫‏להוכיח שהאדם יכול לרדוף את הטבע, ‫‏לאתר את מקום המסתור שלו ולעצור את המוות!
‫‏לא להאט אותו, אלא לעצור אותו לגמרי!
‫‏דממה. דממה!
‫‏איך בדיוק אתה מציע שנלמד את הבלתי אפשרי?
‫‏הנבדק המרוכב, הגופה.
‫‏גופתו של בעל חנות ‫‏שנמסרה אליי רגעים לאחר פטירתו.
‫‏מוחו חשוף, אך הוא תפקודי,
‫‏חוט השדרה והעצב התועה לא ניזוקו.
‫‏שימו לב לצלקות הדקיקות.
‫‏לא נדרשו תפרים גסים, על פי השיטה שלי.
‫‏הזרוע, כפי שאתם רואים,
‫‏מקורה בפרט אחר, בגופתו של נגר.
‫‏השרירים, הרצועות, העצבים, ‫‏כולם מחוברים כעת.
‫‏כעת, העוויתות של הגוף
‫‏שנגרמות מזרמים חשמליים אינן חדשות.
‫‏הן אינן חדשות. עם זאת, זרימת האנרגייה בגוף
‫‏מתבססת על רעיון אחר לגמרי,
‫‏רעיון מזרחי המכונה "צ'י".
‫‏הוא מתחשב בזרימת האנרגייה החיונית ‫‏בתוך הגוף ומחוץ לו.
‫‏אני משתמש במחטים בשישה...
‫‏שקט! שבו!
‫‏זה שימוע, דוקטור, לא מופע ביריד.
‫‏אתה לא מסייע למטרתך, ויקטור.
‫‏התחבולה הגלוונית הזו פשוט לא תתקבל.
‫‏תחבולה.
‫‏תחבולה?
‫‏אתה בטוח?
‫‏זו לא תחבולה. זו החלטה.
‫‏קואורדינציה מוטורית בין עינה של גווייה אחת ‫‏לבין זרועה של גווייה אחרת,
‫‏חדורת כוח רצון טרי וכושר הבנה בסיסי.
‫‏כושר הבנה במוח שכבר מת?
‫‏שחרר עכשיו.
‫‏בבקשה.
‫‏תמיד עוזר לומר "בבקשה".
‫‏כבה את זה תכף ומייד. מייד, שרלטן שכמוך!
‫‏זה העתיד! זה אפשרי!
‫‏למה לא לחקור את זה ולכמת את זה?
‫‏זה טמא, זו תועבה, חילול הקודש!
‫‏האל נותן את החיים, והאל נוטל אותם, ויקטור!
‫‏אולי האל אינו כשיר!
‫‏ועלינו מוטלת האחריות לתקן את שגיאותיו!
‫‏אל תרשו לשוטים הזקנים האלה ‫‏להשתיק את קולכם!
‫‏התשובות מגיעות ‫‏אך ורק לבקשתה של אי הצייתנות,
‫‏כאשר אנו משתחררים מפחד ‫‏וממערכות אמונה פחדניות!
‫‏פרופסור קרמפה.
‫‏הברון פרנקנשטיין, שמי היינריך הרלנדר,
‫‏והבאתי עימי מכתב היכרות
‫‏מאחיך, ויליאם.
‫‏מאחי?
‫‏ביקשתי את הזכות להכיר אותך.
‫‏זה ידרוש רק דקה מזמנך.
‫‏בבקשה. ‫‏-בסדר גמור.
‫‏אז ויליאם בא לבקר אותי, זה העניין?
‫‏כן, בעוד כמה ימים.
‫‏הוא רוצה להכיר לך את ארוסתו, ‫‏שהיא האחיינית שלי, במקרה.
‫‏אליזבת הרלנדר, בחורה צעירה ונחמדה מאוד,
‫‏שהגיחה זה עתה מהמנזר.
‫‏התמונות שייכות לי.
‫‏ויליאם נחל הצלחה רבה בעולם הכספים.
‫‏הוא בונה לעצמו שם.
‫‏בונה שם? לעצמו?
‫‏טוב, חוששני שהשם הזה משותף לשנינו, ‫‏בין אם אנחנו מעוניינים בכך או לא.
‫‏קראתי את המאמר שלך ב"לנסט".
‫‏אתה באמת מאמין שתוכל לעשות זאת?
‫‏להרכיב אדם?
‫‏גוף חדש במלואו? ולהפיח בו חיים?
‫‏ראית את זה היום, לא?
‫‏מה שראיתי היה צליבה, בכנות.
‫‏היית גמור עוד לפני שהוצאת הגה.
‫‏עדיין הראיתי להם.
‫‏מה?
‫‏את האמת.
‫‏הם ישכחו עד ארוחת הערב.
‫‏כן, כן, אבל מה אתה חשבת?
‫‏חשבתי שזה מבריק.
‫‏אכן. אני יודע.
‫‏אך אתה כמו ילד, כה מרוגש,
‫‏אוחז בחיית המחמד החדשה שלך ‫‏כה בחוזקה, עד כדי חניקה.
‫‏זו הסיבה שאני דואג לך.
‫‏תוכל להכיל את האש שלך, פרומתאוס?
‫‏או שמא תשרוף את ידיך ‫‏לפני שתביא אותה ליעדה?
‫‏אכן.
‫‏בבקשה, אל תחשוב שאני גס רוח, ‫‏אך היום שלי התארך למדי,
‫‏ואני סבור שאינני כשיר כלל לארח זרים.
‫‏אז אם זה הכול...
‫‏אבל זה ממש לא הכול.
‫‏שכרתי מגורים באדינבורו.
‫‏בעוד שלושה ימים, ‫‏אנחנו ניפגש עם ויליאם ועם אליזבת.
‫‏ובאותו ערב, אני אשנה את גורלך.
‫‏אראה לך משהו יוצא מן הכלל.
‫‏אדיב מאוד. ‫‏-תודה. בבקשה.
‫‏האפרסק. סובבי את האפרסק. סובבי אותו.
‫‏נגסת בו שוב.
‫‏את אוכלת את האפרסקים.
‫‏זו יצירת "ממנטו מורי".
‫‏האפרסק מסמל ‫‏את החיים ואת הנעורים, ונגסת בו?
‫‏הייתי רעבה, קיקי. ‫‏-אל תקראי לי קיקי.
‫‏הברון ויקטור פרנקנשטיין, אדוני.
‫‏את רשאית ללכת.
‫‏סלח לי.
‫‏ברוך הבא.
‫‏מר הרלנדר.
‫‏זו אמנות צעירה, צילום.
‫‏להתראות, קיקי.
‫‏זה כבר הפך לתחביב שמלהיב אותי.
‫‏הבאת את הדפים?
‫‏תודה.
‫‏אתה יוצא מן הכלל. ‫‏-תודה.
‫‏אתה משתמש במערכת העצבים ‫‏כדי לספק את פרץ האנרגייה.
‫‏לא כן?
‫‏אכן.
‫‏ולפיכך, הקיימות של כוח החיים ‫‏שאתה מצווה עליו
‫‏היא קצרה מאוד, היא דועכת, מתאדה.
‫‏מה הכוונה?
‫‏בהרצאה, סיימת את ההדגמה שלך מפאת גאווה.
‫‏אך בעצם, סיימת משום שכוח החיים הגלווני
‫‏כבר התחיל לדעוך, לא?
‫‏אתה מנתח בעצמך, אדוני?
‫‏כן, הייתי פעם. מנתח בצבא.
‫‏גם לא הייתי מנתח מיומן במיוחד.
‫‏אך זה אפשר לי לבסס את היסודות של ההון שלי.
‫‏יש בבעלותי מספר מפעלי תחמושת.
‫‏סוחר נשק. ‫‏-ריאליסט.
‫‏אתה מכיר את לוחות איוולין?
‫‏בוודאי. הם נרכשו בידי סר ג'ון איוולין.
‫‏ישנם ארבעה קרשים, דיסקציה קפדנית,
‫‏מהעתיקות באירופה, והם מציגים עצבים,
‫‏ורידים ועורקים של גוויות. מה?
‫‏כן, אך ישנו לוח חמישי.
‫‏הלוח המרתק ביותר.
‫‏משובח, לא?
‫‏בשר שהוטמע בעץ.
‫‏הגווייה מוטלת על הקרש, ‫‏מקלפים אותה, שכבה אחר שכבה,
‫‏ואת הרקמות הנותרות מקבעים על העץ ‫‏בעזרת לכה שעשויה משרף.
‫‏ניתן לראות כאן את מערכת הלימפה. ‫‏-כן.
‫‏אנשי רפואה מוסלמים כינו אותה ‫‏"מחזור הדם הסודי".
‫‏היא אחראית להעברה של שלושה ליטרים בלבד ‫‏של נוזלים, אך זו רשת רחבה.
‫‏זה יוצא מן הכלל. ‫‏-כן.
‫‏כעת, עבורנו, עבורך, ‫‏הווריאציה החשובה נמצאת כאן.
‫‏הקונפיגורציה התשיעית. מבנה עדין מאוד,
‫‏כמעט שמימי, שמקיף את הלב.
‫‏הוא יכול להפיץ אנרגייה, אך גם לאחסן אותה.
‫‏כן, אם תוכל לגשת אליו בלי להרוס
‫‏את הרקמות הסובבות אותו... ‫‏-לא. לא דרך החזית.
‫‏מאחור, עמוד השדרה, העיקול בחוליות החזה.
‫‏כמובן.
‫‏זרימה של אנרגייה, צילוק והתחדשות ‫‏שיחצו את גבולות הדמיון של כולנו.
‫‏חיי נצח.
‫‏אספק למאמציך משאבים בלתי נדלים.
‫‏ומה תיקח בתמורה?
‫‏אין צורך לנהוג בבוטות.
‫‏אנחנו תרים אחר אמת והתעלות. ‫‏יש בינינו שותפות גורל.
‫‏בבוא העת, אולי אבקש טובה בתמורה,
‫‏אך בעיקר, אני מבקש את הזכות ‫‏לתעד את התהליך שלך למען הדורות הבאים.
‫‏אני עובד לבד.
‫‏אני שקט מאוד.
‫‏ויליאם פרנקנשטיין ואחייניתך, מר הרלנדר.
‫‏אשקול את זה.
‫‏ברון.
‫‏אל תעמיד פני אדם שקול כעת. ‫‏זה יהיה חבל מאוד.
‫‏ויקטור.
‫‏ויליאם!
‫‏ויקטור. ‫‏-תראה אותך.
‫‏אלוהיי, גבהת.
‫‏לא אנקוף זאת לזכותי בכלל.
‫‏הרשה לי להכיר לך את ארוסתי.
‫‏ליידי אליזבת הרלנדר.
‫‏העונג כולו שלי.
‫‏קשה לי לומר שהייתי בהלם כשסילקו אותך,
‫‏אך אופן הסילוק שלך והעוינות שבו
‫‏היו מיותרים בהחלט.
‫‏לא, הם היו מוצדקים.
‫‏הרווחתי זאת ביושר.
‫‏הרווחתי זאת בכוונה תחילה, ‫‏לא כן, מר הרלנדר?
‫‏זאת הייתה יציאה מרשימה.
‫‏מדוע התגרית בהם?
‫‏למה לא להמשיך ‫‏בלי למשוך תשומת לב באופן כזה?
‫‏בטוח כל כך, ‫‏אפילו על פי אמות המידה שלך, ויליאם.
‫‏אתה נשמע כמעט כמו אבא.
‫‏הוא היה אדם מלא טאקט, אבינו.
‫‏הוא היה מדויק, דיסקרטי, מדוד.
‫‏אך אני לא מבין כלל ‫‏מדוע הצניעות נחשבת ערך עליון.
‫‏ויקטור תמיד אהב למשוך תשומת לב.
‫‏עוד בילדותנו, מיתנתי את קולו ‫‏בכך ששמרתי על שתיקה.
‫‏אולי יתר על המידה ‫‏ופעמים רבות מדי, לא כן, ויקטור?
‫‏אם החיים ניתנים להתחדשות,
‫‏לא רק כהדמיה,
‫‏אלא כמעשה אלוהי ‫‏באמצעים פיזיים וכימיים, מדוע ללחוש על כך?
‫‏את צוחקת?
‫‏זה משעשע אותך? ‫‏-כנראה, כן.
‫‏רעיונותיי אינם ברורים?
‫‏בהחלט הבעת אותם בקול די רועש.
‫‏אין להם ערך?
‫‏לרעיונות אין ערך בפני עצמם, לדעתי.
‫‏האירי את עיניי, בבקשה.
‫‏המלחמה, לדוגמה.
‫‏ויליאם, סיגר וברנדי בחדר העבודה שלי?
‫‏אני בטוח שכבר שמעת את אחייניתי ‫‏מתבטאת בנושא הזה.
‫‏סלחו לנו.
‫‏בבקשה, תמשיכי. רעיונות.
‫‏ובכן... כבוד, מדינה, אומץ.
‫‏ללא ספק, אלה רעיונות נעלים ‫‏ובעלי ערך בפני עצמם,
‫‏אתה לא מסכים?
‫‏ואף על פי כן, אנשים מתים בשמם.
‫‏באופן שאינו נעלה כלל,
‫‏כשפרצופם שקוע בבוץ, נחנקים מרוב דם,
‫‏צורחים מרוב כאב.
‫‏אנשים שהיו אבות, אחים או בנים של מישהו.
‫‏אנשים שהניקו אותם וניקו אותם,
‫‏שאימותיהם חינכו אותם בכניסתם לעולם,
‫‏רק על מנת שייפלו בשדה הקרב הרחוק,
‫‏הרחק מהאנשים שגורמים לטרגדיות האלה.
‫‏האנשים האלה נשארים בביתם, ‫‏נקיים מדם וממגע הכידון,
‫‏עורם לא מנוקב, שמיכותיהם חמימות ונקיות.
‫‏זה מה שקורה כשטיפשים רודפים רעיונות.
‫‏ואת חושבת שאני טיפש?
‫‏רוץ לברנדי ולסיגרים שלך.
‫‏הבחורים מחכים.
‫‏לעיתים קרובות, האדם מאמין ‫‏שהוא נתקל במלאך או בשד,
‫‏אך לבסוף מתגלה שזו הייתה אשליה.
‫‏משחק השחמט שאנו משחקים,
‫‏אנו משחקים בו רק נגד עצמנו.
‫‏עזור לו.
‫‏עזור לו!
‫‏בבקשה. שתה.
‫‏כדאי שתבוא איתי.
‫‏שום דבר.
‫‏המפקד, הזקיף ראה אותו.
‫‏חג סביב האונייה, בערפל.
‫‏כולנו ראינו אותו טובע.
‫‏המפקד.
‫‏הצוות מבועת.
‫‏הם סבורים שיש להסגיר את האיש לידי הקרח
‫‏ולגמור עם זה.
‫‏הוא נמצא תחת הגנתי...
‫‏ותחת הגנת הכתר!
‫‏כעבור כמה שבועות, ‫‏רכבתי עם ויליאם ועם הרלנדר
‫‏לאגם בקרבת ואדוץ, בצידה השני של התעלה.
‫‏המגדל נבנה כמפעל לסינון מים ‫‏שמטרתו להשקות את השדות.
‫‏זה מיזם ציבורי, ‫‏אז הבנייה נזנחה בתחילת המלחמה.
‫‏לא המלחמה הזו, המלחמה הקודמת.
‫‏או המלחמה שלפניה, אני לא זוכר בדיוק.
‫‏ברגע שראיתי אותו...
‫‏את המגדל,
‫‏הרגשתי את קריאתו של הגורל.
‫‏המבנה כמעט שלם,
‫‏ויש פיר שמוביל מראש המגדל ישירות לתחתית.
‫‏אוכל לדאוג שישלחו את חפציך.
‫‏נביא אותם מאדינבורו.
‫‏נעניק לך את כל מה שתצטרך ואת כל מה שתרצה.
‫‏כל דבר? ‫‏-כל דבר.
‫‏שכרתי את שירותיו של ויליאם לכל אורך המיזם.
‫‏אזדקק לתא כליאה,
‫‏ולחדר קרח בקרבת המעבדה. ‫‏-ויליאם.
‫‏יש שני מאגרי משאבות בבסיס המגדל.
‫‏נסב אותם למטרותינו.
‫‏נצטרך לשפץ את מנועי הקיטור.
‫‏נזדקק לדלק שיפעיל אותם.
‫‏שם ושם, ארבע סוללות וולטאיות ‫‏בקיבולת גבוהה,
‫‏קיטוב חיובי ושלילי,
‫‏ומערכת כליא ברק עשוית כסף טהור ‫‏שתשתלשל בצורת טלסקופ לתוך המעבדה.
‫‏כן. הקבלנים שלי יוכלו לייצר ‫‏את כל הציוד שתזדקק לו.
‫‏אז אני מניח שהגענו להבנה?
‫‏נכרת בינינו הסכם.
‫‏מנוול!
‫‏לא. לא הוא.
‫‏פתח את פיך.
‫‏אתה, יש לך מזל שתולים אותך. ‫‏היית מת בתוך שנה.
‫‏מר הרלנדר הבטיח לי גישה לפרטים מיטביים.
‫‏כן, זה בהחלט ייתכן, אדוני,
‫‏אך כידוע לך,
‫‏הפשע לא משתלם, וזה ניכר כאן היטב.
‫‏הם עלובי חיים, כל אחד מהם.
‫‏צר לי לגבי זה.
‫‏יש לו גב חזק. הוא יתאים.
‫‏חזרי אחר כך.
‫‏וידוי?
‫‏הסתקרנתי.
‫‏על מה תתוודה אישה כה עדינה וצדיקה?
‫‏למזלי הרב, התגלתה בפניי הזדמנות,
‫‏ואני...
‫‏עמדתי לגלות.
‫‏ברך אותי, אבי, משום שחטאתי.
‫‏כמה זמן עבר מאז הווידוי האחרון שלך, בתי?
‫‏בקושי שבוע, אבי. הייתי במנזר.
‫‏שבוע?
‫‏חטאת כה בפזיזות?
‫‏אכן.
‫‏חטאתי בכוונותיי, לא במעשיי.
‫‏מדובר בגבר, אם כך? ‫‏-כן.
‫‏אחיו של הארוס שלי.
‫‏תשוקה?
‫‏שנאה...
‫‏שנאה? ‫‏-האיש מחריד, גרוטסקי.
‫‏מילים קשות.
‫‏לא אדיבות במיוחד, לא כן?
‫‏בכל הכבוד, הכומר, אתה לא מכיר את האדם הזה.
‫‏הוא מנסה לשלוט בכל דבר ‫‏ולתמרן את כל הסובבים אותו.
‫‏כמו רודן, הוא נהנה לגלם את תפקיד הקורבן.
‫‏היתרון היחיד שלו
‫‏הוא שהוא גס בהרבה מכפי שהוא רואה את עצמו.
‫‏גס?
‫‏נא הסבירי את עצמך, בתי.
‫‏בתור התחלה, קל לאתר אותו.
‫‏אפשר לראות אותו... ‫‏אפילו ברחוב עמוס ביום השוק.
‫‏ספרי לי, כמה זמן לקח לך לאתר אותי?
‫‏ראיתי אותך הרבה לפני שראית אותי, זה בטוח.
‫‏אכלת ארוחת ערב?
‫‏אני לא רעבה כל כך, ברון. תודה.
‫‏טוב, אני מורעב.
‫‏תודה לך, אישי הטוב. ‫‏-תודה, אדוני.
‫‏אילו ספרים קנית? אפשר?
‫‏נחש.
‫‏לנחש? ‫‏-אני מעדיפה שתנחש.
‫‏בסדר גמור.
‫‏רומן רומנטי...
‫‏רווי בשמש הים תיכונית, ‫‏במשי ובהיתקלויות בין אוהבים.
‫‏מעליב, אבל לא מפתיע.
‫‏באמת?
‫‏חרקים?
‫‏העניין שלי במדע ‫‏נוטה להתמקד ביצורים הקטנים ביותר.
‫‏הם נעים עם הטבע, אולי בקצבו של האל.
‫‏תמיד חיפשתי משהו טהור יותר, מופלא.
‫‏זה מה שחיפשת במנזר?
‫‏במובן מסוים.
‫‏זה השתלם לך?
‫‏משהו אי פעם משתלם?
‫‏הרשי לי, אחות.
‫‏זה לא נראה הולם.
‫‏משהו אי פעם הולם?
‫‏בסדר.
‫‏צחוק!
‫‏ובפעם הראשונה,
‫‏פיתחתי עניין רב יותר בחיים,
‫‏והופחת במידה העניין שלי ב...
‫‏מוות.
‫‏לכליא הראשי יש מערכת קיבוע מהירה.
‫‏השתמשתם בסגסוגת?
‫‏נחושת ואבץ.
‫‏זה... פשוט לא טוב. התחילו מחדש.
‫‏כסף טהור הוא חומר מוליך מושלם.
‫‏ויליאם, עליך להישאר כאן. בבקשה.
‫‏אני סומך עליך יותר מאשר על כולם.
‫‏רק כמה ימים נוספים.
‫‏את לא תתפסי אותה.
‫‏יפהפייה.
‫‏שנלכוד אותה או שנשחרר אותה?
‫‏נלכוד אותה.
‫‏עכשיו יש משהו שמשותף לנו.
‫‏שבויה.
‫‏כמובטח, ויליאם הקפיד על עבודתו ‫‏בבניית המעבדה ובסיפוק צורכיה.
‫‏תתקן את זה שם, בבקשה?
‫‏לך, עזור.
‫‏הוא מילא את הוראותיי בדיוק רב.
‫‏סוללה.
‫‏הכול עשוי מכסף טהור.
‫‏נקודות ההולכה ממוקמות בהתאם למערכת הלימפה,
‫‏מה שהיה מורכב למדי, אך הסתדרתי.
‫‏מר הרלנדר, תודה לך. המסיבה מקסימה.
‫‏אני מקווה שאנחנו לא מסיחים את דעתך ‫‏מהמחקר שלך...
‫‏על מנת שתטפל בי ובאליזבת.
‫‏כלל לא.
‫‏היא צעירה. היא יכולה ‫‏לסמוך עלינו שנשמור עליה.
‫‏אתן לך פרטיות.
‫‏אין צורך באמתלות בינינו.
‫‏חרסינה צרפתית, ‫‏היא מצלצלת לנוכח זרם של גבר.
‫‏אני קרוב מאוד לפתרון, ‫‏לנקודת גישה למערכת הלימפה.
‫‏כן, זה.
‫‏עבר זמן רב כל כך.
‫‏המלחמה דועכת.
‫‏והמימון שלי יאזל יחד איתה.
‫‏אמרת שהכספים שלך בלתי נדלים.
‫‏אך הסבלנות שלי מוגבלת.
‫‏שמעתי ממקור מהימן ‫‏שאמור להתרחש קרב בתוך שבוע.
‫‏גאות המלחמה תביא את השלל שלה לחופינו.
‫‏שדה קרב? הגופות יהיו שחוטות.
‫‏שבוע אחד.
‫‏שבוע אחד? ‫‏-לאחר מכן, ההיסטוריה תחלוף על פנינו.
‫‏תוריד את המים בשבילי, ברון?
‫‏נותר שבוע לקבוע כיצד להוליך את הזרם.
‫‏בלתי אפשרי.
‫‏מה אעשה?
‫‏הייתי קרוב. יכולתי לחוש בזה.
‫‏ואז... החיים הפריעו.
‫‏לדעתי היא התגעגעה אליך.
‫‏אני מזהיר אותך, אליזבת, ‫‏אני עובד על דיסקציה.
‫‏זה יפהפה.
‫‏זה מזעזע אותך?
‫‏זה מזכיר לי ציורים של קדושים מעונים.
‫‏הכאב איננו.
‫‏ניתן לראות את עיצובו של האל ‫‏בסימטריה ובצורות.
‫‏אליזבת.
‫‏אני מוכרח להתוודות בפנייך.
‫‏אני מאמין במופלא, וכך גם את.
‫‏יש בינינו חיבור. את מרגישה אותו?
‫‏חיבור שהוא כמעט פיזי. ‫‏אני באמת מאמין שהוא משהו אחר.
‫‏אמונה בדבר לא קובעת שהוא אמיתי.
‫‏אז מדוע באת לכאן?
‫‏היא יצורה יפהפייה, לא כן?
‫‏מרוחקת. מכשפת לחלוטין, אך מוזרה כל כך.
‫‏שלושה לבבות.
‫‏עיניים רבות. דם לבן.
‫‏והיעדר בחירה מרתק.
‫‏אני לא מבין.
‫‏הבחירה היא מושב הנשמה.
‫‏המתנה היחידה שהאל העניק לנו.
‫‏אליזבת...
‫‏אני בחרתי.
‫‏לילה טוב.
‫‏אליזבת!
‫‏חשבתי שנכשלתי.
‫‏חשבתי שזה נגמר לגמרי. חשבתי...
‫‏וחשבתי...
‫‏ואני...
‫‏הסימטריה.
‫‏סימטריית האל. כן.
‫‏כן.
‫‏מיקום הסוללה מעל מערכת הלימפה.
‫‏מצאתי את המפתח.
‫‏שום דבר לא יעצור בעדי כעת.
‫‏שום דבר.
‫‏לא! לא, אל תיקחו גופות
‫‏מהחלק העליון או מתחתית הערמה, ‫‏אלא אם כן סימנתי אותן!
‫‏ייתכן שקרח וריקבון השמידו את הרקמות!
‫‏חפשו רק באמצע.
‫‏שפע יכול להיות מקור לבלבול, ‫‏אלא אם כן מקפידים לכוון היטב.
‫‏אני מעדיף פרטים גבוהים, עם גפיים ארוכים.
‫‏קנה המידה יקל את העבודה.
‫‏זה מוצא חן בעיניי.
‫‏שלמות.
‫‏ולמה לא, ברון יקר?
‫‏אכן, למה לא?
‫‏חפשו ראש שלם.
‫‏שימו אותו בעגלה.
‫‏הניחו אותו שם.
‫‏הביאו את האחרים.
‫‏אלוהים אדירים.
‫‏אכפת לך?
‫‏זה מוכן.
‫‏מר הרלנדר!
‫‏סופה מתקרבת!
‫‏המקל שלי.
‫‏המקל שלי!
‫‏המקל שלי, בתוך הידית.
‫‏כספית.
‫‏אתה חולה? ‫‏-תודה.
‫‏אתה חולה ב... עגבת?
‫‏כן, אני גוסס.
‫‏לילה אחד בחיקה של ונוס, ‫‏חיים שלמים בחיקו של מרקורי.
‫‏זה לא הביטוי?
‫‏איזה שלב?
‫‏שני?
‫‏שנינו מודעים ללוח הזמנים המדויק.
‫‏היא תתחיל לכלות את עצמותיי,
‫‏ארובות עיניים, לחיים, שיניים, ‫‏לסת, גולגולת, המוח שלי ייחשף.
‫‏גידולים, שיגעון, כאבי תופת.
‫‏בוקר בהיר אחד, ‫‏אתחיל לצרוח ולא אפסיק לעולם.
‫‏לא אוכל לשאת פטירה וולגרית כל כך.
‫‏וזה מביא אותי לתנאי היחיד שלי.
‫‏העסקה שלנו, כפי שהסכמנו, בתמורה
‫‏להתערבות הנדיבה שלי בשמך.
‫‏ובעודנו מפיחים חיים באדם החדש שלנו,
‫‏ברצוני שתמקם אותי בגוף החדש והמושלם הזה.
‫‏לא.
‫‏-כן.
‫‏לא עכשיו. לא עכשיו!
‫‏בדיוק עכשיו. ‫‏-נדבר על זה אחר כך, לא עכשיו.
‫‏אין שום אחר כך!
‫‏אין שום אחר כך.
‫‏נתתי לך את כל מה שרצית!
‫‏אני נותן לך את כל מה שאתה מבקש.
‫‏נקוב בו, ואתן לך.
‫‏אפילו אליזבת.
‫‏בבקשה.
‫‏תמיד עוזר לומר "בבקשה".
‫‏המחלה התפשטה בתוכך.
‫‏היא מערכתית, ואתה יודע את זה.
‫‏כל האיברים שבתוכך מזוהמים.
‫‏המוח שלך, הדם שלך, הכול מזוהם.
‫‏אך הכסף שלי אינו מזוהם, נכון?
‫‏זה בלתי אפשרי.
‫‏אתה צריך לומר רק מילה אחת פשוטה.
‫‏"כן", לא פחות ולא יותר.
‫‏לא! אתה מבין? לא!
‫‏מה אתה עושה?
‫‏עצור!
‫‏עצור.
‫‏אם נאבד את זה, לא יישאר דבר. שנינו נפסיד.
‫‏אני אהיה העיט שיטרוף את הכבד שלך!
‫‏בבקשה, עצור!
‫‏מר הרלנדר. מר הרלנדר!
‫‏היאחז, הסתכל עליי!
‫‏לא! מר הרלנדר!
‫‏לא. לא!
‫‏לא!
‫‏שיקרת לי.
‫‏שיקרת.
‫‏ויקטור!
‫‏לא, בבקשה.
‫‏הבט. אותו דבר.
‫‏שמש.
‫‏שמש. אור.
‫‏עמוד מולה.
‫‏אור שמש. השמש היא...
‫‏השמש היא חיים.
‫‏החום.
‫‏כן! כן.
‫‏ויקטור.
‫‏-כן.
‫‏כן, כן. ודאי שזה מה שאתה.
‫‏ודאי שזה מה שאתה.
‫‏ויקטור.
‫‏הדואר, אדוני.
‫‏מכתבים מהאחוזה הישנה.
‫‏ז'נווה.
‫‏יש משהו מהדוד שלי? ‫‏-לא.
‫‏אולי כדאי שנבקר אותם.
‫‏זהירות. הבט. למטה.
‫‏מים.
‫‏כן, מים.
‫‏ויקטור. ‫‏-לא, אני ויקטור.
‫‏אלה מים. בוא הנה.
‫‏ויקטור. ‫‏-בוא עכשיו. בסדר, יופי.
‫‏אנחנו נעשה צעד גדול.
‫‏נעשה זאת יחד. מוכן?
‫‏כך. ‫‏-ויקטור.
‫‏לא, לא כך. כך.
‫‏לא. חם.
‫‏לא, אל תיגע. אל תיגע בזה.
‫‏זה חם.
‫‏שב. טוב מאוד. כן.
‫‏כן. עכשיו, הבט במה שיש לי כאן.
‫‏הבט בזה. מהו הדבר הזה?
‫‏מהו הדבר המוזר הזה? זהירות.
‫‏אתה חזק מאוד.
‫‏כן, וכך.
‫‏כן, אתה רוצה עוד אחד? כן, זה נכנס לפה.
‫‏מפתח.
‫‏ויקטור.
‫‏זה יחמם אותך.
‫‏שמיכה נעימה שתחמם אותך.
‫‏ויקטור.
‫‏בסדר.
‫‏תישאר.
‫‏תישאר כאן עכשיו.
‫‏אני אשוב. בסדר. תישאר שם.
‫‏ויקטור.
‫‏לא. זה בסדר.
‫‏אני אשוב.
‫‏ויקטור.
‫‏הכול היה חדש עבורו.
‫‏חום, קור, אור, חשכה.
‫‏ואני הייתי שם כדי לעצב אותו.
‫‏לא חשבתי על מה שיבוא לאחר הבריאה.
‫‏וכשהגעתי לקצה תבל,
‫‏לא נותר שום אופק.
‫‏הרגשתי שההישג היה לא טבעי.
‫‏חסר משמעות.
‫‏וזה הטריד אותי עד מאוד.
‫‏המלחים שלך. הם רוצים לחזור.
‫‏כן?
‫‏כנראה.
‫‏אך ברגע שנשתחרר, נמשיך בהפלגה שלנו.
‫‏בכל מחיר.
‫‏אתה שותף לשיגעון שלי.
‫‏אולי ישנה מטרה נעלה יותר ‫‏בכך שאני מספר לך את הסיפור שלי.
‫‏בין אם יש או אין, ברון,
‫‏אני אשמח לשמוע.
‫‏חלפו שבועות,
‫‏וככל שכוחו הלך וגבר במהרה, כך תש כוחי.
‫‏לצערי, לא התרחשה התפתחות נוספת ‫‏ולא הופיעה עוד שפה.
‫‏לא.
‫‏למטה.
‫‏כן, בדיוק.
‫‏בדיוק. תישאר שם. תישאר.
‫‏כן, זה אתה.
‫‏זה אתה. בסדר?
‫‏כן, זה מגליד היטב.
‫‏אני עייף.
‫‏לא ישנתי,
‫‏לא עצמתי עין ולו לרגע.
‫‏טיפלתי בך.
‫‏סיימתי לגלח אותך.
‫‏לא, עצור!
‫‏עזוב. לא. פתח.
‫‏פתח את היד. פתח. פתח אותה.
‫‏מה אתה עושה?
‫‏תראה. תראה מה עשית.
‫‏אתה חייב להקשיב לי. אמרתי לך לזרוק את זה.
‫‏טיפשות! לא. די.
‫‏בוא הנה.
‫‏ויקטור. ‫‏-לא, אל תיגע בי!
‫‏אל תיגע בי לעולם!
‫‏בוא הנה.
‫‏אני לא עשיתי את זה, אלא אתה.
‫‏הפצע.
‫‏הוא נסגר.
‫‏אבל איך?
‫‏בסדר.
‫‏לא.
‫‏בסדר.
‫‏אני בטוח שהכול בסדר.
‫‏אנחנו נגיע עוד מעט.
‫‏אני יודע שיש לך מחשבות. אני יודע.
‫‏אני יודע שיש לך.
‫‏אי שם בתוכך. אי שם בתוכך, יש לך מחשבות.
‫‏לא?
‫‏משהו שאולי תרצה לומר?
‫‏אפילו משהו מפוזר ומבולבל?
‫‏משהו?
‫‏אני מניח יתר על המידה?
‫‏ויקטור.
‫‏כן, כן!
‫‏את זה כבר ביססנו.
‫‏זהו שמי. שמי הוא ויקטור.
‫‏יש משהו אחר שאתה יכול לומר? כל דבר?
‫‏כל דבר שהוא?
‫‏שמש.
‫‏קור. גשם. דם. כל דבר.
‫‏מגף. אתה יכול לומר "מגף"?
‫‏ויקטור.
‫‏לא, כן, לא, כן! אולי...
‫‏אולי "יד"? אתה יכול לומר "יד"?
‫‏יד.
‫‏אתה מפחד ממני?
‫‏למה? איזו סיבה יש לך לפחד ממני?
‫‏אני לא אפגע בך.
‫‏לא אפגע בך. אני בראתי אותך.
‫‏אני הבורא שלך! תפסיק!
‫‏הגעת. באמת הגעת.
‫‏נו, בואי. קדימה.
‫‏אני חייב לספר לך. ‫‏יש לי המון דברים להראות לך, אליזבת.
‫‏את לא תאמיני. זה פשוט מופלא.
‫‏בואי, קודם אראה לך מה כתבתי.
‫‏הדוד שלי נמצא?
‫‏מה?
‫‏הדוד שלי, הוא כאן?
‫‏לא.
‫‏לא, אני לבד. הוא לא כאן.
‫‏הוא ישוב בעוד כמה ימים. ‫‏-אתה לא נראה טוב, ויקטור.
‫‏מעולם לא חשתי טוב יותר! ‫‏הצלילות שלי בשיאה! בואו!
‫‏יש לך חום?
‫‏אני פשוט נרגש מאוד לראותכם.
‫‏אני באקסטזה. מצב הרוח שלי התרומם כל כך.
‫‏פשוט מופלא. ידעתי שזה יגיע.
‫‏ויקטור...
‫‏ויקטור, תן לי קצת זמן, בבקשה.
‫‏מי פגע בך?
‫‏אני חייב להראות לך, ויליאם.
‫‏אסדר את זה בשבילך.
‫‏ולי יש משהו להראות לך.
‫‏דיברתי עם אגודת הרפואה המלכותית.
‫‏הם מעוניינים לפגוש אותך. ‫‏-לא, עדיין לא.
‫‏אני עדיין לא מוכן.
‫‏חשבתי שזה מה שתמיד רצית.
‫‏האדם.
‫‏האדם שנמצא למטה. ‫‏-ראית אותו?
‫‏הוא מטופל? קורבן?
‫‏הפצעים שלו. אתה פצעת אותו כך.
‫‏לא. העולם הוא זה שפגע בו, אליזבת.
‫‏אני... הענקתי לו חיים.
‫‏אני הענקתי לו חיים.
‫‏קום.
‫‏קדימה.
‫‏הנה...
‫‏הוא עדיין מתרגל לסביבתו.
‫‏הוא חזק, ויליאם.
‫‏הצלחת. ‫‏-הוא חזק כל כך.
‫‏הצלחת.
‫‏כל המערכות שלו מתפקדות.
‫‏כולן מתרפאות.
‫‏והריפוי אינו סדיר, כן,
‫‏אך הוא יוצא מן הכלל.
‫‏מדוע הוא כבול כאן?
‫‏לשם ביטחונו ולשם ביטחוני,
‫‏וקל לנקות את המקום ולדאוג לתחזוקה שלו.
‫‏והוא לא מכיר מקום טוב יותר.
‫‏אך אתה מכיר.
‫‏הרלנדר יודע?
‫‏עלינו להכין את הכול לקראת רגע חזרתו...
‫‏כמובן. ‫‏-ולדאוג שהכול יהיה ייצוגי.
‫‏הוא תבוני?
‫‏ויקטור, האם הוא תבוני?
‫‏זה נשגב מבינתי, ‫‏כיצד בדיוק עשית את מה שעשית,
‫‏אך אני מודע לגודל ההישג.
‫‏ויקטור, שאלת את עצמך פעם,
‫‏מכל החלקים שמהם מורכב האדם הזה,
‫‏באיזה מהם מוכלת הנשמה?
‫‏לא, לא שאלתי.
‫‏יש משהו מטריד כל כך ביצור הזה שנמצא למטה.
‫‏מעוות, כמו דמות ‫‏שמציצה מבעד לראי ביריד שעשועים.
‫‏אך עם רוח חיים.
‫‏מאין רוח החיים הזו?
‫‏זה כואב?
‫‏עלה?
‫‏בשבילי?
‫‏תודה.
‫‏נכון שהוא יפה?
‫‏זה בשבילי?
‫‏אני אליזבת.
‫‏אתה יכול לומר, "אליזבת"?
‫‏אליזבת.
‫‏מהגרון שלי יוצאים צלילים.
‫‏אליזבת.
‫‏אני אלך עכשיו.
‫‏אליז... בת.
‫‏אסור לך להתקרב לזה.
‫‏"זה"?
‫‏זה. כן.
‫‏אני סבור שיש בו רוח חיים, ‫‏אך אין בו ניצוץ תבונה
‫‏כפי שהתכוונתי.
‫‏אולי לא כפי שאתה מבין אותו.
‫‏משהו השתבש.
‫‏חסימה, תפר, חיבור.
‫‏אתה, ויקטור פרנקנשטיין הדגול, אתה שגית?
‫‏היצור יודע רק מילה אחת, לא יותר מכך.
‫‏"ויקטור, ויקטור, ויקטור, ויקטור."
‫‏הוא פשוט חוזר עליה שוב ושוב ללא היגיון.
‫‏אולי בינתיים זו המילה החשובה ביותר בעולמו.
‫‏מה אם בלידתו המחודשת, ‫‏הרוח שהפיחה בו חיים פשוטה יותר,
‫‏טהורה יותר... ‫‏-טהורה?
‫‏טהורה יותר מרוחו של האדם הפשוט?
‫‏מה אם בהיעדר כבלי החטא,
‫‏נשימתו של הבורא שלנו ‫‏הופחה ישירות בבשרו הפצוע?
‫‏אלוהים אדירים, אליזבת.
‫‏אם אאלץ את עצמי להאמין בכך,
‫‏כמעט אוכל לזהות בך משיכה כלפי היצור הזה.
‫‏הבנה.
‫‏בעיניו ראיתי כאב,
‫‏ומהו כאב אם לא עדות לתבונה?
‫‏מה עם הכאב שלי?
‫‏מה עם הדבר שאת מונעת ממני?
‫‏הדבר שליבי רוצה...
‫‏ליבך?
‫‏מכל האיברים בגוף האדם,
‫‏זהו האיבר שאתה מתקשה להבין יותר מכול.
‫‏רק מפלצות משחקות את תפקיד האל, ברון.
‫‏טהור יותר מהאדם הפשוט?
‫‏ואיכשהו, אני הנבל.
‫‏ליבך טהור?
‫‏אני מבטיח לך שלא.
‫‏אני יודע. אני שמתי אותו שם.
‫‏עלה.
‫‏הבה ננסה שוב.
‫‏תן לי את הרגל שלך.
‫‏רגל!
‫‏תן לי את הרגל שלך!
‫‏כאב הוא עדות לתבונה, לא?
‫‏הבה נבדוק את התאוריה.
‫‏תן לי את הרגל שלך!
‫‏רגל!
‫‏קדימה!
‫‏תן לי אותה, מפלצת!
‫‏תן לי את הרגל שלך!
‫‏רגל!
‫‏ויקטור!
‫‏מה קרה, ויקטור?
‫‏בוא.
‫‏נכשלתי. טעיתי.
‫‏לא נכשלת. ראיתי את הדפים. ‫‏-נכשלתי.
‫‏זה מושלם. ‫‏-היצור מסוכן ביותר.
‫‏אין... ויקטור.
‫‏בוא נמתין להרלנדר ונדון יחד בנושא.
‫‏ויליאם, יש משהו שאתה צריך לדעת.
‫‏משהו שעליי להראות לך.
‫‏הרלנדר... ‫‏-בהתקף זעם, הוא הרג אותו.
‫‏אתה מבין כעת מדוע היססתי לספר לך על זה?
‫‏ולאליזבת, כמובן.
‫‏אז מה עלינו לעשות עכשיו?
‫‏מה?
‫‏מה עלינו לעשות? ‫‏-"מה עלינו לעשות?"
‫‏עליך להחזיר את אליזבת לווינה.
‫‏תגיד לה שצץ עניין דחוף ‫‏ושאתם מוכרחים לעזוב מייד.
‫‏תסתיר את זה ממנה.
‫‏למען בטיחותה.
‫‏את חייבת לעשות כדבריי.
‫‏אנחנו נשוב במהרה, אך בינתיים, זה לטובה.
‫‏כעת, היכנסי לכרכרה, בבקשה.
‫‏היצור, מה תוחלת החיים שלו, לדעתך?
‫‏קצרה. קצרה מאוד, אני בטוח.
‫‏יש לי תחושה נוראית כל כך.
‫‏מה קרה?
‫‏סובב את הכרכרה.
‫‏סע לווינה לבד.
‫‏סובב את הכרכרה, אחרת אני אקפוץ. ‫‏הוא יהרוג אותו.
‫‏תגיד מילה אחת.
‫‏עוד מילה אחת. כל מילה.
‫‏תגרום לי להציל אותך.
‫‏ויקטור.
‫‏אליזבת.
‫‏ויקטור!
‫‏אך זה לא היה הסוף.
‫‏בחיפוש אחר החיים, יצרתי מוות.
‫‏נדמה שאני צריך לדבר שוב עם הצוות שלי.
‫‏אל תדאג.
‫‏הם יקשיבו לי.
‫‏לא, עצור! אל תפגע בו! אני כאן.
‫‏קח אותי.
‫‏קדימה, מפלצת.
‫‏הרוג את שנינו. אשש את סיפורו של הבורא שלך.
‫‏הבורא שלי... סיפר את סיפורו.
‫‏אז אני אספר לך את הסיפור שלי.
‫‏- חלק שני - סיפורו של היצור -
‫‏ויקטור!
‫‏קראתי בשמך והבנתי שאני לבד.
‫‏מה זה? ‫‏-תירה עליו!
‫‏תירה בו!
‫‏פגעת בו?
‫‏היי!
‫‏איפה הוא?
‫‏הפצעים שלי הגלידו.
‫‏אך היה לי קר, כה קר.
‫‏תוכלי להדליק אש? ‫‏-בסדר.
‫‏ואני אתקן את המכלאה ברגע שאוכל.
‫‏אתם בסדר? תפסתם אותו?
‫‏לא, חיפשנו בכל מקום. לא מצאנו את היצור.
‫‏אבל ירינו עליו פעמיים.
‫‏שביל הדם נגמר כקילומטר וחצי מכאן.
‫‏בסדר. היכנסו.
‫‏עקבנו אחריו במשך זמן מה, ‫‏ואז הוא נעלם כלא היה.
‫‏מה זה היה? דוב?
‫‏זה לא היה דוב ולא בן אדם. ‫‏מעולם לא ראיתי דבר כזה.
‫‏אז זאת הייתה רוח רפאים?
‫‏שום רוח רפאים. שפכנו דם. ‫‏הוא היה עשוי בשר ועצמות.
‫‏בוא. לכאן.
‫‏ספר לי עוד על מה שראית.
‫‏אנה מריה, קחי את סבך לאח.
‫‏תדאגי שיהיה לו נוח.
‫‏לכאן, סבא.
‫‏נכנסנו לעומק היער. לא מצאנו אותו.
‫‏אנחנו נמצא אותו.
‫‏זה ייקח זמן. ‫‏-כן.
‫‏אנה מריה, בואי.
‫‏בואי, מותק. עזרי לי בחוץ.
‫‏האיש הזקן ריגש אותי.
‫‏ועיניו העיוורות היו מלאות בחוכמה.
‫‏לאנשים האלה היה צליל.
‫‏הם נעזרו בו כדי לספר זה לזה
‫‏על רגשות ועל רעיונות.
‫‏הם קראו לזה "מילים".
‫‏שימי לב.
‫‏מה זה?
‫‏ילד.
‫‏ושוב. ‫‏-ילד.
‫‏טוב מאוד, ילדתי.
‫‏וזה?
‫‏עין.
‫‏ושוב. ‫‏-עין.
‫‏כן. כל הכבוד. כל הכבוד, ילדתי.
‫‏עין. ‫‏-וזה?
‫‏היד.
‫‏טוב מאוד. ‫‏-יד.
‫‏תן יד.
‫‏קשור חבל סביב הגדול ביותר, שם מאחור.
‫‏השתוקקתי להיות חלק מהמשפחה הזו.
‫‏נצטרך עוד חומרי בעירה לפני החורף.
‫‏נלך כמה פעמים.
‫‏להיות להם לעזר.
‫‏נצטרך גזעים גדולים יותר למבנה.
‫‏בסדר.
‫‏מה כבר אוכל לעשות למענם?
‫‏אנה מריה! אבא!
‫‏בואו! בואו וראו!
‫‏תראי, אנה מריה!
‫‏תראי, יש עוד! תראי!
‫‏מי היה יכול לעשות זאת?
‫‏רוח היער.
‫‏עלינו להודות לו.
‫‏תודה.
‫‏תגידי, "תודה, רוח היער".
‫‏תודה. תודה, רוח היער.
‫‏תודה.
‫‏בואי. תסתכלי פה.
‫‏תודה.
‫‏משם והלאה, הפכתי לשומר הבלתי הנראה שלהם.
‫‏רוח היער.
‫‏ומדי פעם, גם הם העניקו לי מתנות קטנות.
‫‏בגדים, לחם.
‫‏ולרגע,
‫‏לרגע קצר מאוד,
‫‏שרר שלום ביני לבין העולם.
‫‏קדימה.
‫‏פנימה. כן.
‫‏תדאגו לסגור את השער.
‫‏מי היה יכול לעשות את זה?
‫‏רוח היער, אה?
‫‏לקחתי את זה.
‫‏"ובסוף, הגבר הצעיר והגאוותן
‫‏"לא מצא שוב את ידו.
‫‏"היא הפכה לאבן, הונו נעלם,
‫‏"והוא איבד את גאוותו ואיבד את אדמתו."
‫‏טוב מאוד, יקירתי.
‫‏הקראת את זה היטב. עכשיו, נסי את זה.
‫‏זאבים.
‫‏רעיון,
‫‏תחושה התבהרה לי.
‫‏הצייד לא שנא את הזאב.
‫‏הזאב לא שנא את הכבשים.
‫‏אך היה נדמה שהאלימות ביניהם בלתי נמנעת.
‫‏"אולי", חשבתי, "כך מתנהל העולם".
‫‏הוא יצוד אותך ויהרוג אותך,
‫‏רק מפאת היותך מי שאתה.
‫‏נמכור את הכבשים עד סוף החודש, אבא.
‫‏ואז אקח אותך, את אלמה ואת אנה מריה לעיירה.
‫‏ניכנס להרים,
‫‏נצוד את הזאבים ונחזור בסוף החורף.
‫‏אני מתפלל כאן לבדי מדי חורף, ‫‏והשנה לא תהיה אחרת.
‫‏בבקשה, אבא, תקשיב להיגיון.
‫‏אתם תעשו כנדרש מכם, וכך גם אני.
‫‏תיש זקן ועקשן.
‫‏נשארנו רק אתה ואני, רוח.
‫‏רק אתה ואני.
‫‏והגיתי בדמיוני דרכים רבות
‫‏שבהן אציג את עצמי בפני האיש הזקן.
‫‏האם הוא יפחד ממני?
‫‏יקבל את פניי?
‫‏יגרש אותי?
‫‏מי שם?
‫‏בצעד בודד, נכנסתי לעולם אחר.
‫‏עולם שראיתי עד כה רק מרחוק.
‫‏בבקשה, מי זה?
‫‏ענה לי.
‫‏אמור לי.
‫‏מדוע אתה כאן?
‫‏מסעות.
‫‏ברוך הבא, נוסע יקר.
‫‏אל תחשוב שאני כפוי טובה לנוכח חברתך ‫‏אם אבקש ממך להביא כיסא.
‫‏אני מתקשה להיות מארח טוב.
‫‏כן.
‫‏חוש הראייה שלי כשל.
‫‏אך יש לחם וברנדי על השולחן.
‫‏התכבד, בבקשה.
‫‏ברנדי?
‫‏השפה שלך.
‫‏אתה מתקשה לדבר אותה.
‫‏אתה לא מהאזור הזה?
‫‏אתה מפחד?
‫‏אין צורך.
‫‏ממה אתה מפחד?
‫‏מהכול.
‫‏ה...
‫‏הידיים שלך קפואות,
‫‏ופגעו בך, נכון?
‫‏פגעו?
‫‏כן. על ידיך ועל פניך יש צלקות,
‫‏ואתה לובש מדים.
‫‏נפצעת בקרב?
‫‏הסתתרת...
‫‏בגלגלי השיניים של הטחנה, לא כן?
‫‏כן. רוח היער.
‫‏כן.
‫‏אין ביכולתי לשפוט את הבעת פניך,
‫‏אך יש משהו בקולך
‫‏שמשכנע אותי שניחנת ברצון טוב ובאדיבות.
‫‏אדיבות?
‫‏הישאר איתי.
‫‏חלוק איתי את האוכל שלי ואת האש.
‫‏אני אשמח לחלוק איתך את המעט שיש לי,
‫‏וחברתך תסייע לי מאוד.
‫‏ותוכל להקריא לי.
‫‏להקריא?
‫‏הפוך את המקום הזה לביתך, ואותי לחבר.
‫‏חבר.
‫‏חברים.
‫‏ואז קראתי את הסיפור הראשון שלי,
‫‏וזה היה הסיפור הראשון.
‫‏קראתי על גבר ששמו אדם ועל אישה ששמה חווה,
‫‏על שהותם בגן הראשון.
‫‏קראתי על עלייתן של ערים יריבות
‫‏ועל קריסתו של מגדל
‫‏ועל זעמו של אל.
‫‏וקראתי על בני אדם שנלחמו בדרקונים
‫‏ועל בני אדם שאיבדו הכול.
‫‏והזמן חלף
‫‏ונשר יחד עם עלי השלכת.
‫‏מעולם לא ראית את השלג, ידידי היקר?
‫‏הוא גורם לעולם להיות נקי... וחדש.
‫‏"שמי אוזימנדיאס, מלך המלכים.
‫‏"שור, האדיר, בפועלי וגור!
‫‏"כלום לא נותר עוד.
‫‏"סביב שריד הענק, ‫‏חרב ורחב מידות לאין שיעור
‫‏"מישור החול פרוש אל המרחק"
‫‏"שמי אוזימנדיאס..."
‫‏יש עוד ספרים חוץ מזה בעולם?
‫‏עוד כמה, אני בטוח.
‫‏לא כאן.
‫‏הספר האחרון משמאל. קח אותו.
‫‏לא הגענו אליו.
‫‏"גן העדן האבוד", מילטון.
‫‏לאדם יש שאלות עבור האל.
‫‏אפילו לאל יש שאלות.
‫‏אני חושב שהוא רצה תשובות, ‫‏ולכן הוא שלח אלינו את בנו.
‫‏המוות כנראה סקרן אותו.
‫‏הסבל.
‫‏אני רוצה לדעת מי אני.
‫‏מאין באתי?
‫‏האל לקח את הזיכרון שלך, ‫‏בדיוק כפי שאני מייחל שהוא ייקח את זיכרוני.
‫‏לפני שנים רבות, לקחתי חיי אדם,
‫‏של אדם טוב,
‫‏ואני מכפר על כך מאז.
‫‏לסלוח.
‫‏לשכוח.
‫‏מבחן התבונה האמיתי.
‫‏לדעת שנעשה לך נזק,
‫‏לדעת מי עשה לך נזק,
‫‏ולבחור לתת לדבר להתפוגג.
‫‏אך אינני יכול לשכוח את מה שאינני זוכר.
‫‏אתה לא זוכר דבר?
‫‏בחלומותיי...
‫‏אני... רואה זיכרונות.
‫‏אנשים שונים.
‫‏כולם... חתיכות.
‫‏אני...
‫‏אני זוכר אש ומים.
‫‏וחול תחת כפות רגליי.
‫‏ומילה.
‫‏מילה אחת.
‫‏מהי?
‫‏ויקטור.
‫‏לך אליה.
‫‏אל המילה.
‫‏ואז גיליתי אותה.
‫‏את האמת המזוויעה.
‫‏הבנתי שאני לא כלום.
‫‏עלוב חיים.
‫‏כתם.
‫‏אפילו לא שותף לטבע האדם.
‫‏הכאב הזה אחז בדעתי.
‫‏הוא מעולם לא הרפה.
‫‏ואז ראיתי אותו.
‫‏את שמך.
‫‏"ויקטור פרנקנשטיין."
‫‏והיכן אוכל למצוא אותך.
‫‏לא!
‫‏חזרת.
‫‏גיליתי מה אני.
‫‏ממה אני עשוי.
‫‏אני... פרי בית מטבחיים.
‫‏אוסף הריסות...
‫‏שהורכב מפסולת ומגוויות שהושלכו.
‫‏מפלצת.
‫‏אני יודע מה אתה.
‫‏אדם טוב.
‫‏ו... אתה חבר שלי.
‫‏חבר?
‫‏חבר.
‫‏מהו היצור הזה?
‫‏זה היצור מהיער?
‫‏מה עשית לו?
‫‏אל תזוז.
‫‏מהר! לטעון מחדש! הרוג אותו!
‫‏שוב הייתה דממה,
‫‏ואז... חיים חסרי רחמים.
‫‏כמה זמן נמשך המוות שלי?
‫‏אינני יודע.
‫‏אך ראיתי את פציעותיי מתרפאות.
‫‏אוויר החורף הקר צרב את ריאותיי.
‫‏הרגשתי בודד מתמיד,
‫‏משום שעבור כל אדם, ‫‏יש רק מזור אחד לכל הכאב,
‫‏המוות, וגם את המתנה הזו סירבת להעניק לי.
‫‏התעוררה בי קנאה
‫‏והחלטתי לדרוש ממך מעשה חסד אחד.
‫‏הבורא שלי.
‫‏הייתי מעוניין לדרוש... בת זוג.
‫‏אני צריך שתקום.
‫‏כן, בוודאי.
‫‏החתונה תתחיל בקרוב, ואני רוצה שתהיה לצידי.
‫‏קשה להאמין,
‫‏אלמלא טוב הלב שלך.
‫‏דיברתי עם כמה אורחים לגבי החקירה.
‫‏לגבי הפיצוץ.
‫‏רובם מקבלים את המקרה כמה שהוא היה.
‫‏ומה הוא היה, ויליאם?
‫‏נחלת העבר, ויקטור.
‫‏תאונה איומה.
‫‏בכוונתי למכור את האחוזה.
‫‏רק אנחנו נותרנו זה לזה.
‫‏זרקו את עלי הכותרת לכל מקום.
‫‏זרקו אותם לכל מקום.
‫‏עלו למעלה והמשיכו לעשות זאת.
‫‏אני יודע שזה מזל רע, ‫‏לראות את הכלה לפני הטקס.
‫‏רק עבור החתן.
‫‏כן, זה נכון. לא עבורי.
‫‏שלום, אליזבת.
‫‏חשתי חרטה רק לעיתים נדירות, ‫‏וכעת אינני חש רגשות אחרים. אני...
‫‏קדחת השתלטה עליי במשך זמן רב, אך היא חלפה,
‫‏וכעת אני רואה אותך כפי שמתבקש ממני.
‫‏אם זה שווה משהו, אני מאחל לך ולאחי הקטן,
‫‏שאני אוהב יותר מהחיים עצמם, את הטוב ביותר.
‫‏ייתכן שאתה רוצה להאמין בכך.
‫‏ואני חרדה לשמוע זאת.
‫‏ביום כלולותיי, אני מבקשת ממך רק חסד אחד.
‫‏די לשקרים.
‫‏אני רוצה לומר לך... ‫‏-צא מחדרי עכשיו.
‫‏אליזבת. ‫‏-צא!
‫‏הגח מהצללים,
‫‏אם אתה כאן.
‫‏באת להודות לי?
‫‏שרדת, והיית תבוני מספיק כדי למצוא אותי.
‫‏יצרתי אותך היטב.
‫‏אני צריך שתיצור לי בת זוג.
‫‏אחת כמוני.
‫‏בת זוג?
‫‏אני מבין.
‫‏עוד מפלצת.
‫‏כן.
‫‏נוכל להיות מפלצות יחד.
‫‏מצאתי שפיות במחיר כה גבוה,
‫‏והגעתך לכאן... היא הטירוף שקורא לי לשוב.
‫‏אני לא יכול למות.
‫‏ואני לא יכול לחיות...
‫‏לבדי.
‫‏כשיצרתי אותך, יצרתי משהו נורא באמת.
‫‏לא משהו.
‫‏מישהו.
‫‏יצרת מישהו.
‫‏אותי.
‫‏למרות היותי חידה, בורא, אני חושב.
‫‏אני מרגיש.
‫‏יש לי עתירה אחת ויחידה...
‫‏צור אחת כמוני.
‫‏ואז מה?
‫‏רבייה.
‫‏התרבות.
‫‏בית?
‫‏קבר?
‫‏מוות שמוליד מוות שמוליד מוות.
‫‏גזע של שדים שיכסה את פני הארץ.
‫‏נלוזות שתנציח את עצמה.
‫‏אני נלוז בעיניך, אך בעיניי, אני פשוט קיים.
‫‏הסתלק!
‫‏לעולם לא אצור עוד יצור כמוך, רשע ומעוות.
‫‏אז העיקר הוא עדיין רצונך, ויקטור.
‫‏הרצון הנורא הזה שהוליד אותי ‫‏גוזר כעת את דיני?
‫‏הנס הוא לא יכולתי לדבר, ‫‏אלא שאתה תקשיב אי פעם בחייך!
‫‏אם אין בכוונתך להעניק לי אהבה, ‫‏אז אני אתנחם בזעם.
‫‏ולזעם שלי אין קץ.
‫‏זוזו הצידה.
‫‏ויקטור.
‫‏מה קורה?
‫‏אתה...
‫‏זה אתה.
‫‏אליזבת, התרחקי ממנו!
‫‏לא!
‫‏הוא תקף אותה!
‫‏קח אותי איתך.
‫‏אלוהים!
‫‏לא, תן לי... אני יכול להציל אותך.
‫‏אני יכול להציל אותך.
‫‏ממה?
‫‏ממך?
‫‏אני מפחד ממך, ויקטור.
‫‏לא...
‫‏תמיד פחדתי ממך.
‫‏מכל טיפת טירוף והרס.
‫‏אותה התלקחות שכילתה את הכול.
‫‏הכול הגיע ממך.
‫‏אתה המפלצת.
‫‏מקומי מעולם לא היה בעולם הזה.
‫‏חיפשתי משהו והשתוקקתי למשהו ‫‏שלא הצלחתי לנקוב בשמו.
‫‏אך מצאתי אותו בך.
‫‏ללכת לאיבוד ולהימצא,
‫‏זו תוחלת החיים של האהבה.
‫‏ובזכות הקוצר שלה,
‫‏בזכות הטרגדיה שלה...
‫‏הדבר הזה הפך נצחי.
‫‏עדיף כך... להתפוגג
‫‏כאשר עיניך מביטות בי.
‫‏היא איננה, ואני משתוקק ללכת בעקבותיה.
‫‏נתת לי חיים לא רצויים.
‫‏אני משיב לך אותם.
‫‏חשבת שאני מפלצת.
‫‏כעת, אשיב לך באותו מטבע.
‫‏הרוג אותי! הרוג אותי עכשיו, עשה זאת!
‫‏אני אגרום לך לדמם.
‫‏אני אעורר בך ענווה.
‫‏אתה אומנם הבורא שלי,
‫‏אך מעתה והלאה, אני אהיה אדונך.
‫‏צדת אותי מעבר ליערות,
‫‏מעבר להרים,
‫‏מעבר לאופק הקפוא,
‫‏עד שלא נותר דבר.
‫‏רק אתה... ואני.
‫‏אני זקוק לתחמושת.
‫‏חדד את זה.
‫‏שלוש פחיות של חלב מרוכז, עצי הסקה.
‫‏ושישה מקלות דינמיט.
‫‏שישה?
‫‏מה אתה צד?
‫‏טרף גדול.
‫‏לא!
‫‏ויקטור.
‫‏אתה מקשיב רק כשאני מכאיב לך.
‫‏זה. תלית את אמונך בזה.
‫‏אתה חושב שזה ישים קץ לקיומי.
‫‏אז תדליק אותו ותקווה שזה יקרה, ‫‏אך אם זה לא יקרה,
‫‏אני ארדוף אחריך שוב.
‫‏הדלק אותו!
‫‏עכשיו... רוץ.
‫‏אם כך, היית מוטל שם, שבור וזנוח.
‫‏ואני...
‫‏שוב חי.
‫‏יכולתי להרגיש את בשרי הצרוב מתגבש מחדש.
‫‏את פצפוצי העצמות שלי שחזרו למקומן.
‫‏הלחשוש של הדם שלי שזרם בליבי שלא ידע מנוח.
‫‏וכאשר לא מצאתי רחמים פעם נוספת,
‫‏הייתה לי רק דרך אחת.
‫‏וכך הגענו עד הלום.
‫‏מותשים וגמורים.
‫‏לא נותר בנו דבר לתת או לקחת.
‫‏הדם מחוץ לאוהל...
‫‏הוא שייך לי.
‫‏כולו שלי.
‫‏אני אדמם.
‫‏אדאב.
‫‏אסבול.
‫‏אתה מבין, זה לא ייגמר לעולם.
‫‏אני מצטער.
‫‏אני אכול חרטה.
‫‏וכעת אני רואה את חיי כפי שהם היו.
‫‏אתה תמות עכשיו, בורא.
‫‏תתפוגג.
‫‏הכול ייראה כמו רגע קצר.
‫‏לידתי. היגון שלי.
‫‏האובדן שלך.
‫‏אני לא איענש,
‫‏ולא אזכה לישועה.
‫‏התקווה שהייתה לי,
‫‏הזעם...
‫‏הכול חסר משמעות.
‫‏הגאות שהביאה אותי לכאן ‫‏מתקרבת כעת כדי לקחת אותך.
‫‏והיא משאירה אותי נטוש.
‫‏סלח לי.
‫‏בני.
‫‏ואם ליבך יתיר לך, ‫‏סלח לעצמך והרשה לעצמך להתקיים.
‫‏אם אין ביכולתך למות, אז שקול זאת, בני.
‫‏כל עוד אתה חי,
‫‏מה נותר לך לעשות אם לא לחיות?
‫‏לחיות.
‫‏אמור את שמי.
‫‏אבי נתן לי את השם הזה,
‫‏ולא הייתה לו משמעות.
‫‏כעת אני מבקש שתחזיר לי אותו...
‫‏פעם אחת אחרונה.
‫‏כפי שאמרת אותו בהתחלה.
‫‏כשהוא היה הדבר המשמעותי מכול עבורך.
‫‏ויקטור.
‫‏אני סולח לך.
‫‏תנוח כעת, אבי.
‫‏אולי עכשיו...
‫‏שנינו נוכל להיות אנושיים.
‫‏הורידו נשק.
‫‏הורידו נשק! ‫‏-אני אחראי לצוות שלי.
‫‏הוא רשאי ללכת.
‫‏השתחררנו!
‫‏רב חובל...
‫‏מה הפקודות שלך?
‫‏אל המפרשים.
‫‏הסתובבו.
‫‏אתה רוצה לומר לצוות?
‫‏רבותיי!
‫‏אנו מפליגים הביתה!
‫‏מפליגים הביתה!
‫‏- "וכך יישבר הלב, ‫‏אך בשיברונו ימשיך להתקיים." -לורד ביירון -
‫‏על פי הספר
‫‏"פרנקנשטיין, או פרומתאוס המודרני" ‫‏מאת מרי שלי
‫‏- פרנקנשטיין -
‫‏תרגום כתוביות: דניאלה מגדל