Downloaded from YTS.MX
Dámy a pánové, přivítejte prosím na pódiu
Official YIFY movies site: YTS.MX
Frankieho Quiñonese!
FRANKIE QUIÑONES: TO JE ZATRACENĚ ŠÍLENÝ
Co když už víc neudělám?
Netleskejte. To by bylo dost na hovno, ne?
Ani jsem neřekl pořádnej vtip.
„Jaký to bylo?“ „Nevím, ten borec přišel a jen...“
Bůh vám žehnej, díky.
Ale beatbox mám rád.
Úplně kdykoliv.
Ale beatbox můžete dělat, jen pokud jste komik.
Doktor to dělat nesmí.
Prostě...
Máte...
pozitivní... nález...
na, na, na...
Na co, sakra?
Na... vysoký... cholesterol. Sakra, kámo.
Vyděsil jste mě, doktore. Ale beat slušnej.
Tady v Portlandu je to moc fajn, lidi.
Jo.
Lásku mi projevujete už dlouho. Je mi ctí, že tu dneska natáčím.
Jo.
Lidi jsou tu děsně milí, víte?
Pozdraví vás cizinec a já na to: „O co mu jde?“
„To bylo na mě?“ „Jo, ahoj.“ „Kurva.“ „Jak se vede?“ Znáte to.
I urostlí bílí dřevorubci. Někteří vypadají, jako by dokáceli stromy.
A já jsem pak nervózní, protože jsem prcek.
Někdy mě nevidí. Narazí do mě.
Já se vyděsím. „Do prdele.“ Víte?
Ale oni jsou pak milí. „Promiň, kamarádíčku.
Svaly a žádnej směr. Pořád do něčeho vrážím.“
Jak se vede? Jo, přesně tak.
Je super vidět smích, protože se mi často stává,
že jsou tu samí drsní chábři. Sedají si úplně dopředu, víte?
Třeba jako tenhle týpeček.
- Jméno? - Fred.
Frede. Sakra, jsi Fred. Chápu.
Ale díky za úsměv, Frede.
Někdy vepředu sedí chábři jako Fred, ale celou dobu se tváří takhle...
Když mám štěstí, zatváří se takhle a udělají...
A já si říkám: „To bylo zakašlání?“
Ale pak k vámi přijdou po show. „Nazdar, zmrde. Jsi fakt vtipnej.
Vyfotil byste mě s mojí paní?
Nesahat, nebo ti nakopu prdel, ale jsi vtipnej, kámo. Děsně moc.“
Sakra, během show ses ani jednou nezasmál,
ale jsem rád, že sis to užil vnitřně.
Vědecky je zajímavý, že toho jsi schopnej.
„Bavím se jako nikdy.
No ty vogo, umírám smíchy.“
Kruci.
Měla by vzniknout studie.
Jsem rád, že jsem poznal různý lidi.
Hlavně Mexičany.
Jsou různé typy Mexičanů. To chápu.
To jsem zjistil na cestách. „Sakra, nejsme stejní.“
Ale s Mexičany z mýho dětství jsme dělali zajímavý věci.
Kdykoliv jste na něco odpověděli Mexičanovi ze sousedství nebo rodiny,
jejich reakce byla vždy stejná:
„To je zatraceně šílený.“ Jakože co?
Třeba můj bratranec: „Bráchanče.“
Já říkám: „Jak je?“ A on: „Kde se tu bereš?“
„Přijel jsem autem.“ A on: „To je zatraceně šílený.“
Ne, kámo, to vůbec není šílený.
V autech se jezdí furt, jsou jich miliardy po celým světě, takže možná jen pro tebe.
Energie ze smíchu bělošek je prostě úžasná.
Jako by byly svátky, hojnost všeho...
Ale fakt, bělošky, díky za to.
Protože když jsem někdy na dně nebo mám depku,
jdu sám na brunch do fajn podniku, abych se tím smíchem nechal motivovat.
Účty poplacený.
No do prdele. Díky, drahá. Gratuluju. To je ale život.
Samý dobrý doplňky. Výběrovky. V tom smíchu je cítit zdraví.
„Dáme si další mimózu, krávo. Jsi hrozná coura, zbožňuju tě.“
A já vzkvétám. Je to fakt boží.
Ale bělošky se mi líbí. S jednou jsem chodil skoro čtyři roky.
Jo, byla to hipísačka.
Pořád jsme v kontaktu. Je fakt skvělá. Hulili jsme trávu a diskutovali u toho.
Potkal jsem ji na stand-upu. Před roky. Chtěl jsem improvizovat,
ale byl to druh vystoupení,
kde si můžete dělat, co chcete. Stand-upy, hudbu, mluvenou poezii.
A ona to šla zkusit.
Nastoupila tam se svými krystaly a energiemi.
Pak se představila.
Nebyli jsme připraveni.
„Jmenuju se Sun Diamond.“ „Do prdele.“
Sun Diamond? Tak to bude něco, kámo.
Neztrácela čas
a šla rovnou na věc. „Mezigalaktické vzpomínky.
Putují k věčným galaxiím.
Ale to odbíhám.
A proboha, co je tohle?
Jsem v tornádu.
Ale stojím v jeho oku, kde je klid, bezvětří a kapky.
Kap, kap do mé dlaně a pak do mé duše.
A panebože, co je tohle?
Co jste zač?
Okvětní lístek slunečnice, který se pohupuje v mlze.
A kam padá? Mně na nohu.
Tak ho nakopnu zpět do mé duše.
Musím dominovat. Dominovat, dominovat.
Svádět. Sun Diamond.“
A já jen: „Co to do prdele bylo?“
Cítil jsem se hrozně, víte?
Netušil jsem, co tím chce říct. Jakože co?
Ale přitahovalo mě to.
Sakra, co to je? Jdu do toho.
Je to něco jinýho.
Když jsem ji poznal, byl jsem za to moc rád,
protože jsem se od ní něco naučil.
Že někoho nemusíte plně chápat,
abyste s ním měl sex. Chápete?
Jen se soustřeďte na to pozitivní.
„Sakra, díky, mija.“
To pouto bylo fakt příjemný.
Randil jsem s ošetřovatelkou.
Fakt. To byla jízda. Byl jsem na seznamkách.
Vzdálenost jsem si dal nekonečnou. Víte?
Zaškrtnul jsem si všechny zájmy. Jo, baví mě všechno.
Byla to zoufalá doba.
Měl jsem match s dámou ze Santa Barbary.
Pracovala v tamější zoo. Jezdila za mnou až do L. A.
To je dvou až čtyřhodinová jízda. Bylo mi ctí a nasmáli jsme se spolu.
Měla ráda zvířata. Byla to zábava.
Ale při sexu to bylo zajímavý, protože dělala kvízy na zvířecí zvuky.
Abych se vyznal ve zvířatech. Byla to její technika a já to moc necítil.
Jo, protože to byl čerstvý vztah.
Chci jít na věc, rozdejchávám se. „Hej.“
A ona: „Jsi připraven?“ A já: „Na co, drahá? Už to děláme.“
„Ne, zlato, na ten kvíz.“ A já: „A jo, ten kvíz.“
A ona na to...
„Sakra, já nevím. Je to drozd červený?“
Pak to ještě povýšila. To mě rozdivočelo. Řekla třeba...
„Sakra, to zní exoticky. Není to náhodou ara arakanga?“
A pak udělala...
A já: „Kurva, to je osel?“ Ona: „Ne, to já, hlupáčku.“ A já: „Kurva.“
„Fakt zajímavý tvor.“
Slyšet ty zvuky, který tehdy vydávala, bylo fakt něco.
Vždycky jsme měli kámošku, která oznamovala, jak se večer zdělá.
„Dneska jdu do sraček.“
Chůvu mám až do pondělí.“ Tři dny v lihu, cabrona?
Máš děti. To je šílený.
A z klubů nebo barů jsme ji vždycky museli vynášet.
Sakra. Obvykle to dělaly sestřenky, protože spousta z nich je větší než já.
Na tom nic není, ale mají rády párty.
Jdou po tom, víte?
Rozsvítí se, jehly drží v rukách a chodidla mají úplně ušpiněný.
Všechny jsou naměkko. „Jsem na sračky. Odnes mě. Jsme familia.
Odnes mě.“
„Jsi moc těžká.
Chceš po mně nemožný, jsem prcek a můžu se zranit.“
Ale gorditas mám rád. Nic proti nim nemám.
Běloši si říkají: „Sakra, je to Mexičan.“ Ne, kecám.
- Kámo, jak se jmenuješ? - Marco.
Marco? Snažil ses to vyslovit exoticky? „Mark-oh“?
Víš, co je to jaina?
Jaina? Jo, dáma.
Jo, správně. Hej, pozor, Marco!
Tak jo, pokud to nevíte, jaina je holka, roštěnka.
Gordita je jaina větší velikosti, jasný?
Na tom nic není.
Torta znamená sendvič,
ale slangově je to jaina velikosti gordity,
ale agresivnější, rozumíte mi?
Řítí se na vás jako profesionální obránce.
„Jdeme po tom.“ „Sakra. Do prdele.“
Ta energie je neuvěřitelná.
V době, kdy jsem pil trochu moc,
jsem si v baru povídal s jednou gorditou, bezva holkou.
Smáli a bavili jsme se
a pak řekla: „Frankie, stydím se. Polila jsem se drinkem.“ A já: „Já taky.“
Dokázal jsem se do ní vcítit.
Ale ona řekla: „Frankie, po zavíračce si zašpásujeme.“
A já: „Jasně, jsem pro.“
Bydlím s bratrancem, ale mám svůj pokoj a on svůj, tak se hned neděs.“
Ona na to: „Fajn, ale zajdeme do večerky.“
A já na to: „Kondomy a všechno, co potřebujeme ke zdraví, mám doma.“
„Blázne, o to nejde. Mám hlad.“ A já na to...
Přivedla mě do svýho světa.
V tu dobu mají čerstvý potraviny.
Bylo půl třetí ráno a my šli do 7-Eleven.
Měla kartu ve tvaru klíčenky. Měla členství v 7-Eleven. A já...
„Platí to všude?“ „Ve všech pobočkách.“ Tak říkám: „Ty jo! Pojďme někam.“
Šli jsme do 7-Eleven a dostali jsme slevu. Měli jsme pizzu, kuřecí křídla a limonády.
Přišli jsme domů a byla v poho. Byla vtipná a já se smál taky.
Měla krásný úsměv, trochu větší, ale dobře se pohybovala a tak...
Pak změnila hudbu. Zpomalila ji.
Naznačovala tím, že chce mít sex, a já...
Trochu jsem znejistěl.
Ale teď nekecám, pak si z kyblíku vytáhla křídla,
a jak říkám, byly čerstvý, tak se z nich ještě kouřilo.
Mávala s nima a já následoval ten kouř, víte?
Pak se naše oči střetly a já si pomyslel: „Kurva.“
A ona: „Pojď ke mně.“
A já: „Co se to děje?“
Čučela mi do očí a řekla: „Nebuď posera a pojď sem.“ A já řekl: „Do prdele!“
Přistoupil jsem k ní, protože nejsem žádnej posera, jasný?
A ona: „Kousni si.“
Kousnul jsem si a bylo to dobrý.
Říkám: „Pecka, 7-Eleven.“ Bylo to fakt mega dobrý.
Pak mě chytila za hlavu, to křídlo mi strčila do pusy a já...
Pak jsme se přes to křídlo začali muchlovat, přes to carne.
Byli jsme jako Lady a Tramp, jen jsme to dělali s křídlem.
Jo. Už se to rozjíždí.
Kámo.
Snědli jsme to a strčila mě na postel. Udělala tohle. A já řekl: „Krucinál.“
Pak si mě osedlala a já byl bezbrannej.
Pak jsem znervózněl, protože jsem prcek a ona je docela velká.
Ale ucítil jsem teplo.
Jako by mě někdo objímal ze všech stran.
A v tý době jsem to potřeboval. „Gracias a Dios por eso, por mi espíritu.“
Byl jsem uvězněnej jako hot dog, ale šťastnej.
Pak bratránek otevřel dveře.
„Jak je, primo?“ „Co je?“ A on na to: „Nevidím tě.“
A já: „Žádnej strach. Jsem dole, ale dejchám. Užívám si to.“
Tak zase zavřel a my pokračovali dál.
Lili jsme po sobě limču a užívali si. Na tom není nic špatnýho. Vůbec nic.
Dva nezadaní se našli. Odsuzování fakt nesnáším.
Já bych ji nesoudil. Snad ani ona mě.
Den nato nejspíš zavolala kámošce: „Čau, včera jsem vojela toho trpaslíka.“
Zábava není na škodu.
Mějte jasný priority a zvládněte to, chápete?
To mě učili rodiče. Mám je moc rád.
Máme spolu hezkej vztah. Měli mě dost brzo a jsme spíš kámoši.
Doma vždycky panovala pozitivní energie. Vždycky.
Na to fakt dbali. „Ne, Frankie, pozitivní přístup.“
„Dobře, když jinak nedáš.“
Párkrát ze mě vymlátili duši, ale bylo to pozitivně myšlený.
Veďte s vděčností.
Fakt pozitivní energie.
Dřeli jako mezci. Svým dětem by snesli modrý z nebe.
Měli jsme problém s penězi
a odpojená voda a elektřina u nás byla na denním pořádku, víte?
Táta se učil tesařem, víte? Přišel ke klíči od uzávěru vody,
a když nám ji vypnuli, potají ji pustil. „Rychle se teď vysprchujte!“ A vypnul ji.
A v kostele jsme pak říkali: „Jsme dobří lidé.“
Když měli vypnout proud, máma byla připravená.
Víte, že to nastane. Dostanete upozornění.
Měla takovej starej kazeťák na monočlánky.
Přinesla ho do obýváku, zapálila svíčky a se ségrou jsme rozjeli taneční párty.
Víte? Jako bychom tábořili. „Jo!“ A máma říkala: „Jsi můj malej Yetti.“
Hudba je až tak silná, víte?
Je fakt silná. Jo. To si pište.
Můžete mít den blbec, nejhorší den. Říkat si: „Sakra, můj život je v prdeli.“
Ale najednou přijede auto a hraje váš song.
A vy si řeknete: „Sakra, to zvládnu. Seru na to. Pořád ještě chodím.“
Rodiče si hudbu doma pouští dodnes.
Úplně cokoliv, kámo. Salsu, rancheras, mariachi, cumbias, všechno.
Oldies i rockový hity, ale nejradši mají starej dobrej funk.
To je jejich, víte?
Jo. Šli na pohřeb Ricka Jamese, jako by ségra byla Teena Marie.
Až takhle moc.
Měli tři čivavy Earth, Wind a Fire. Jakože fakt, myslím to vážně.
„Sakra, chápeme. Líbí se vám to.“
Ale bylo to fajn, vždycky byli pozitivní a pořád se nám dařilo víc a víc.
Z jednopokojovýho bytu jsme přešli do baráku.
A já si pomyslel: „Sakra, jsou tu běloši. Hustý.“
Pak mi rodiče koupili brusle. Mám fakt hodně bratranců,
ale brusle jsem měl jako první. A všem jsem říkal: „Nazdar!“
Bratranci se nezlobili. Říkali si, že to dělám pro ně.
Ale pak máma začala žárlit na to, jaký život mi s tátou dopřávali,
což je dost na hlavu, když se něco takovýho stane,
protože máma byla chudá, neměla nic.
Viděla mě s kolečkovými bruslemi a...
Chtěl jsem někam jet a ona: „Hej!“ Otočil jsem se.
„Našel sis venku bílýho kámoše, jo?“
A já: „Jo, mami. Je super. A je hodnej.“
„A máš parádní kolečkový brusle. Ty jo.“
A já: „Jo, koupili jste mi je s tátou.“
„Pojď sem.“ Tak jedu k ní.
„Nezapomeň, odkud sakra pocházíš, jo?“ A já: „Mami, mám tě rád.“ „Já tebe taky.“
A pak si říkám: „Sakra, to bylo divný.“
Tak to prostě je. Pokoru mám jen díky ní.
Měli jsme dobrý život, ale ne vždycky to bylo peříčko.
V dětství si procházíme sračkami, mnou nevyjímaje, a chcete tomu utéct.
Snažíte se utéct, ale do Aspenu jsme jet nemohli, tak...
Tak jsem začal napodobovat.
Vydával jsem se za jiné lidi, abych unikl realitě. „Teď jsem on.“
Hledal jsem, co se dalo. V tátově autě jsem našel rozstřikovač.
Byl to mikrofon a měl jsem vystoupení.
Napodoboval jsem lidi. „Ahoj, jsem malej mexickej James Brown.“
A říkal jsem: „Čau! Órale, no ty jo!“
A pak jsem si vymýšlel postavy.
Některé už znáte. Hlavní postava je Slídil.
Je to můj kámoš.
Pokud ho neznáte, je to mladý cholo instruktor fitness
a dělá CholoFit. Znáte to?
Přináší to výsledky.
Takže jo, čerpal jsem ze svého okolí a z rodiny a Slídil vychází z táty.
Je to cholo ze starý školy, žehlí si puky, nosí konversky, bílý triko nebo flanelku.
Vždycky měl nagelovaný vlasy dozadu.
A auto s nízkým podvozkem. Míval Impalu 1965 s řetězovým volantem.
Měl obří předloktí, protože neměl posilovač.
Ale co by člověk neudělal.
Pokřtil mě jeho nejlepší kámoš.
Přes 30 let vedl autoklub Viejitos. Dostal jsem se k naší lepší kultuře.
Táta je jeden z nejpozitivnějších lidí.
„Mijo, tvrdě pracuj a k ostatním se chovej s úctou.“
„Dobře, fajn.“ „Nebo ti nakopu prdel.“ „Dobře, tati.“
Tak to je. Takovej on je.
Patří mezi nejpozitivnější lidi, ale má minulost jako hodně z nás.
Ale jednou jsme narazili na jeho kámoše ze školy Henryho.
Ten začal před mámou vytahovat minulost a rychle to začalo bejt divný.
Kámoši si to někdy dělají. Musíme zastavit.
Ale už je to dávno, ne?
Byli jsme v obchoďáku, byla tam celá moje rodina a já byl ještě dítě.
Ségra tam byla taky. Taky byla malá.
Taky táta a máma, to je tátova manželka...
Jo.
Táta potkal svýho kámoše Henryho, drobnýho kulhajícího válečka.
Slyšeli jsme ho už z dálky: „Zdar!
„Čus, Lorenzo, kámo.“ Táta se otočí.
„Henry?“ „Nazdar, kámo. Já věděl, že jsi to ty. Jak je?“
Táta: „Dobře, kámo.“
„Kámo, pamatuješ, jak jsme jeli do T. J.?
Byli jsme úplně na sračky.“
A táta: „Jo, Henry, ale to už je dávno.
Teď mám rodinu. Tohle je moje žena.
„Kámo, pamatuješ, žes byl tak na sračky a oprcal tu ženskou?
Měla jen jednu nohu. Vzpomínáš?“
A táta: „Ne, Henry, to jsem nebyl já!“
„Ale byl! Pamatuješ, jak jsi nezavřel, abychom se mohli dívat?
Zvednuls jí tu jednu nohu a bušils to do ní, kámo.
Táta na to: „Sakra, kámo!“
Máma byla červená, z uší jí šel kouř a zuřila.
Byla to fakt divná chvíle, ale koukli jsme na sebe se ségrou:
„Táta vojel jednonohou jainu? Tak to je fakt...“
To je fakt bezva. One love.
I já kdysi chtěl být cholo, protože jsem s tátou dělal na blešáku.
V sobotu mě probudil budík ve čtyři ráno. Tohle jako dítě nechcete. Venku je tma.
Ale museli jste do fronty, abyste měli dobrý místo.
Prodávali jsme kytky. Ty legální.
A tam jsem si pořídil svoje první kalhoty a bílý triko.
Chtěl jsem být s kámošema, pokřikovat po cholas a tak.
Ale máma na mě doma: „Tohle si na sebe nevezmeš.“
A táta: „Ne, ať si to vezme. Pokud to chce, tak ať správně.“
Tenhle blázen mě budí v půl šestý ráno, abych si ty kalhoty vyžehlil.
I to bílý triko. Zastrčím si ho a vydržel jsem asi tři měsíce, víte?
Ale vybral jsem si špatnýho cholu a přepadli mě na záchodech.
Kámo, v hlavě mám dvanáct svorek.
Hned jsem si řekl: „Víte co? Asi budu umělec.“
Začal jsem nosit rifle, šortky a podobný hadry.
Někdo z rodiny mi věřil, většina ne.
Ale tohle dělám už dlouho, ne?
Už to bude 20 let, víte? Takže jo, díky.
Vzpomínám si, kdy to bylo deset let. Mikrofon jsem v ruce poprvý držel v 25.
Bylo mi 35, byl jsem švorc a spal na gauči u kámoše.
Účtoval mi 200 měsíčně, protože mi věřil.
Ale nikoho jsem neoplodnil, tak jsem si mohl plnit sny a být hladovějící umělec.
Ale pro většinu z rodiny to bylo divný. Bezdětnýho pětatřicátníka prostě nemáme.
Trapný to bylo hlavně pro tátovu mámu, ať odpočívá v pokoji.
Byla skvělá, ale denně mlela nesmysly. Celý den seděla v křesle a mlela hovna.
Pro mou bezdětnost neměla vysvětlení, tak rodině začala vykládat, že jsem gay.
Musel jsem jí to vysvětlit: „Ne, babi, abuelita, můžeš toho nechat v nejlepším...“
Zmateně se na mě podívala: „Co?“
Nechápala, jak to funguje v praxi. Můžeš...
„Co?“
Ale díkybohu, gracias a Dios, ve 36 mi začala sypat televize a turné.
Platil jsem účty, koupil si dům. Mám byt ve svým rodným L. A.
Rozumíte mi? Jo, to nemusíte.
Je to jen jednopokojový byt, ale na to seru, je můj, no ne?
A mám tam dvě patra, chápete?
Můžu si říct: „Teď jsem dole, ale možná půjdu nahoru.“ Víte?
Ta možnost tu je.
Jo. Mám velkou rodinu. Hodně bratranců. Spoustu primos.
Táta je Mexičan a máma indiánka, takže jsme plodní z obou stran rodiny.
I prarodiče mají spoustu dětí, a každý rok potkávám nové bratrance.
Hlavně po úspěchu v telce. „Bratranče, vždycky jsme v tebe věřili.
Dáš nám volňásky?“ A já jen: „Jak se jmenuješ?“
Je super, když si to ověří.
„Sakra, jsme bratranci, je ti 38. Vidíme se úplně poprvý.“
Ale mám to rád a se spoustou jsem si blízký.
Se spoustou jo, ale je nás tak moc, že někteří prostě musejí být hloupí.
Mám jednoho bratrance, je hodně hloupý.
A nemá práci, takže je to průser. A rovnou dvojnásobný, víte?
Jako první pokaždý načíná debatu
o světových tématech, problémech, politice a tak dále.
Musíme mu říct: „Kámo, dej s tím pokoj.
Najdi si práci a pak si debatuj.“
„Cože?“
Tyhle hovadiny ještě snesu, víte? Ale nevědomost je úplně jiný kafe.
Neustále do něj hučím nesmysly.
Pořád má ohraný homofobní poznámky typu: „Jsi gay, máš to rád takhle? Máš, co?“
„Ne, nemám. Co to děláš? Jsme v supermarketu.
Chováš se divně. Lidi se dívají.“
Sice je to blb, ale z rodiny, můj primo, moje sangre a tak dále.
Nezbavím se ho, tak se mu snažím pomoct.
Před pár týdny jsem ho vzal na oběd.
Bylo úterý. Věděl jsem, že bude mít čas.
Jedeme jsme po ulici. Pořád má blbý poznámky.
Řídím, beru ho na fajn suši, třeba to tu jeho blbost trochu otupí.
Vidíme dva týpky, jak se drží za ruce. Nic extra, běžná věc. Ale sedí vedle mě.
Vidí je.
Podívá se na mě a udělá... A já říkám: „Co to jako znamená?“
A on: „Však víš.“
A já říkám: „Ne, nevím.“ Chápete?
A on: „Protože se drží za ruce a jdou na ty svoje gay aktivity. Jo.“
„Gay aktivity? Co je to za aktivity?“
„Nejspíš do sebe buší.“
A já: „Počkat, něco si ujasníme. Představuješ si, jak to teď spolu dělají?“
A on jen...
Já na to: „V týhle situaci jsi ten nejteplejší blbeček.“
Bylo to smutné. Říkám mu, že sex se teď děje jen v jeho hlavě, což je fakt šílený.
„Co?“
Drží se tam za ruce.
Myslí na jiný věci. „Kurva, nemáme avokáda.
Randall má narozky. Co mu dáme? Je to náš pes.“ Mají jiný starosti.
Kromě sexu mají tolik jiných povinností.
Viděl jsem, jak mu to šrotuje. „Jo, možná mají i jiný starosti.“
Jo, kámo, musejí jíst. Je to šílený, ty pitomče.
Tohle já neuznávám. Musíte je nechat být sebou samými.
Myslel jsem, že můj strejda je gay. Říkal jsem si: „Tío, ven s tím.
Velká část rodiny tě odsoudí, ale hodně z nás tě podpoří a pomůže ti.
Ale nakonec se oženil a má tři děti. To neznamená, že není gay. Vyšlo mu to.
Když jsem vyrůstal a grilovalo se u nás, bylo mi tak 12 a vždycky byl víkend,
on měl vždycky fotbalovej turnaj a přišel v hodně krátkých šortkách.
Měl svalnatý a opálený nohy, poskakoval a měl mexickej mulet.
Takovej ten venkovskej. „A sakra, ty jo!“
Říkám mu: „Tío, stůj chvíli. Chci ti nandat maso.“
Jak je, kámo?
- Ahoj, taky jsem z L. A. - Jak je? Proč tak mluvíš? Jsi bílej.
Jsi Mexičan? Jsi güerito. Jo, takže tak.
To je zatraceně šílený.
Díky, žes přišel, kámo.
Fakt díky. Vážím si toho. Jo. Güeritos existujou. Máme Canela a podobný.
Je to šílený. Proto vyšiluju.
Když potkáte hipíky, Bůh jim žehnej, s jednou jsem chodil skoro čtyři roky,
když jdete k nim domů, mají tam bordel. Rádi si s sebou dovnitř nosí kus země.
Ale vždycky mají ceduli na zahradě nebo nálepku na okně „Zachraňte zemi“.
No sakra, radši si ukliďte doma, ne? Je šílený, že pak máte takovou ceduli.
Ale k přírodě bychom měli být ohleduplní.
Podle mě je to důležitý. Ale být sobci s tím, že planetu ovládáme?
Je tu už miliardy let. Miliardy.
Dinosauři už nás porazili. Byli tu 165 milionů let.
My zvládli šest. Nechci vám brát iluze, ale dalších 159 podle mě nezvládneme, jo?
Ale je to nářez. Dinosauři, 165 milionů let.
„Hej, jsme tu kápové.“ T. rex byl největší gangsta.
„Jsem tady šéf.“ Měl takovou moc a tolik síly,
ale svý starý u prcání nemohl naplácat a chytit ji za bok, protože měl malý ruce.
Má dinosauří péro, ale nemůže jí naplácat.
Proto pořád řvali. Byl nasranej. Ta prdelka je přímo před ním.
Ostatní dinosauři mají kecy.
Pterodaktyl na stromě říká: „Sleduj toho blázna.
Netrefí ani zadek.
Sakra. Slyšel nás. Uleť.“
To se fakt dělo. Je to šílený, ale trvalo to miliony let.
Nikdy nevíme, co se stane, kámo.
Víte co? Na konci roku 2019 jsem začal šetřit a říkal si,
že se mi konečně daří, že se blíží rok 2020.
V únoru 2020 jsem si koupil byt, tohle bude můj rok. Konečně.
A pak najednou...
Byl to zkurvenej rok, víte?
Nikdy na to nezapomenu.
S kámošem Craigem jsem byl na turné na východě. V Buffalu a v New Yorku.
Asi 11. března, před tím nesmyslem. Na hotelu jsme sledovali zprávy. „Co?“
Jen tak jsme blbli. „O čem to mluvíš? Všechno zavřít? Fakt?“
Náš let byl jedním z posledních z JFK v New Yorku do L. A.
Žádný terminál, jen schody. Lidi šíleli, ale byli jsme na LAX, který už zavírali.
Volám rodině. „Čau lidi, jsem zpátky. Je to šílený, ale jsem na LAX. Přijedu.
Zabarikádujeme se a zvládneme to. A oni na mě: „Ne, mijo, pomátl ses.“
Děláš stand-upy, jsi mezi lidma, plácáte si a říkáš: „Pozitivní vibrace.“
A oni: „Ty vibrace si strč do svýho bytu.
Nevíme, co to je.“ A já: „Kurva.“
Samota mi moc nesvědčí, víte? Žít sám můžu, ale potřebuju tohle.
„Čau, jak je, lidi?“ Energii od lidí. Pak můžu jíst sám.
Ale když jsem byl jen mezi zdmi, začaly mě napadat kraviny.
Proč tu vůbec jsi? Stejně umřeme. T. rex... Sakra, seru na to.
Ale pak jsem v tom začal hledat to dobrý.
Příležitost zapracovat na sobě.
Začal jsem pít podělanej čaj. To jsem nikdy předtím nedělal.
Čaj, motivační knihy, čelím démonům a chci být lepší, ale rychle to omrzelo.
Říkám: „Seru na to, chci pařit.“
Prošel jsem si tím, čím mnozí, a začal jsem se vylejvat.
Objednával jsem si domů chlast na jednu. „Už je jedna? Začíná mi happy hour. Jo!“
Jdu nahoru, držím se zábradlí. „Pandemie.“
Ze mě, kámošů a mý rodiny se najednou stali vědci a doktoři.
Sakra, byla to hrozná doba. „Četl jsem, jak se to přenáší.“ Drž hubu. Víš hovno.
Ale četl jsem o tom...
Možná i vy. Působilo to pravdivě.
Bylo to podložený medicínou a grafy.
Pokud máte pocit, že máte covid, dejte si kokain a budete vyléčení.
Bylo to věrohodný a podložený vědou, a já si řekl: „Sakra, já to chytit nechci.
Musím na to jít chytře.“
Píšu bratránkovi, který umí počítat, prodává kokain...
Do hodiny mám ve schránce pár gramů.
Šel jsem si pro to nenápadně. Vzal jsem si jednorázový rukavice.
Ze schránky jsem to přinesl do kuchyně na linku, naporcoval a sundal respirátor.
„Chcípni, covide. Na netu píšou, že se mám skrývat. Jsi dobrý člověk.“
Šňupat kokain sám je tak trochu varovný signál.
Rychle to začalo bejt ujetý, kámo.
Snažil jsem se uničit covid. Potil jsem se bez trika jako kůň.
„Covid mě nedostane. Ukryju se doma, kámo.“
V ruce chovám láhev tequily jako dítě.
Sakra, co to děláš, kámo?
Byl jsem tak strašně osamělej. Sakra. Být opilej a osamělej nikdy nekončí dobře.
A dělal jsem to tak už dlouho.
Před 20 lety, když začal YouTube.
Někde začít musíte, nějak to vyřešit.
Experimentovali jsme a pro jedno video jsem si musel koupit falešný zadek, jasný?
Je to odlitek zadku pornoherečky.
Má díru, dá se s ní blbnout, ale my to měli kvůli vystoupení.
Ale kámo, stojí třeba 500 dolarů, tak přece to hned nevyhodím.
Třeba ho využijeme v dalším videu.
Byl v krabici blbostí, kterou jsem nechtěl vyhodit
a 15 let ji stěhoval z bytu do bytu.
Nakonec skončila v mým novým bytě.
Bylo to super. Žiju v Hollywoodu a Sunset Boulevard byl úplně prázdný.
Jako ve filmu. Nejen tady. A já jen: „Sakra, všechny bary jsou zavřený.“
Tehdy jsem byl single. Vlastně i teď, ale...
Bylo to těžký, víte?
Bylo to tvrdý období. Byl jsem strašně osamělý.
Pořád jsem se převaloval v posteli ve druhém patře...
Teď beru jakoukoliv jainu. Jsem tak osamělej, až to bolí.
Pak jsem si vzpomněl, že mám ten zadek.
Určitě je ve skříni v tý krabici.
Ale bojoval jsem s tím. Fakt.
Řekl jsem: „Prosím, nedělej to.“
Začal jsem přemýšlet o svý rodině...
„Sakra, tví rodiče nic neměli. Byli z chudý čtvrti.
Dřeli a hodně obětovali, aby ti vytvořili příležitosti.
A tuhle asi na mysli neměli.“
Ale v ledničce už jsem uklízel tolikrát.
Nevím, proč jsem to udělal.
Dal jsem ho na polštář uprostřed pokoje, abych si mohl říct: „Sakra, tak tady jsi.“
Dokonce jsem před ním znejistěl. „Sakra, mám si dát sprchu?“
Ta zasraná věc vypadá dobře.
Chodím kolem něj. Asi víte, jak vypadá.
Je to jen výřez. Nohy jsou uříznutý pod pasem.
Vypadá to jako pařez, ale má půlky.
Ty vogo, úplně z toho šílím.
Měl jsem tolik času.
Byl jsem jako break dancer, co čeká na správnej beat. „Už?“
Řekl jsem si: „Tohle fakt ne. To dělat nebudeš.“
Ale strčil jsem ho tam.
Ne.
Jako malej Mexičan jsem držel plank nad tím zadkem.
Promiň, ne tak agresivně.
Bylo to pomalejší, tak na 92 % jsem byl smutný.
Kvůli stavu svýho života a světa a svým rozhodnutím.
Byl jsem smutný.
Ale těch zbývajících osm procent mě podrželo.
Mluvil jsem na sebe: „Netrap se.
Lidi tohle dělají. Proto se to vyrábí.
Lidé si je kupují domů, dělají tohle a je to fajn, ne? Jo, je to moc fajn.“
Udělal jsem se a bylo to divný.
Měl jsem se cítit divně? Bezpečnější sex jsem mít nemohl.
Dramaticky jsem se vrhl do závěsů a řval: „Ne!“
Ráno jsem doufal, že se mi to zdálo, že to všechno byl jen špatný sen.
Ale sluneční paprsky se ráno draly skrz žaluzie jako ve filmu.
Dopadaly na ten zadek, který na mě pomrkával.
„Zdar, teď jsem tvoje stará.“ Děláš si prdel? Tohle je šílený.
Myslel jsem si, že covid jen zmizí ze vzduchu.
Že to bude pár měsíců, ať šlo o cokoliv, ale podle guvernéra to potrvá. „Kurva!“
Zadek už se do skříně nevrátil a stal se mým kámošem.
Mám velkou postel a nechal jsem ho v ní.
„Není ti zima? Chceš přikrejt?“
Začal jsem s ním mluvit.
Má ženské orgány, ale byl to Bruce, abych měl kámoše a nezbláznil se.
Byl jsem jako Tom Hanks a ten jeho volejbalovej míč Wilson.
Ale můj kámoš byl zadek. „Hej, nějak to zvládneme.“
Čištění těchhle hraček je ponižující.
Někdo to zná. Vím, že jo.
Uvnitř je to jako podkova. Zadkem to musíte vypláchnout do vagíny.
Doma jsem to nedělal, nejsem zvíře.
Bral jsem ho na dvorek.
Ucpal jsem díru v zadku a byl smutnej.
Pak jsem ho vzal zpátky domů. „Hej, nový začátky.“
Pak řekli, že to potrvá rok. „Rok? Děláte si prdel?“
Chci něco novýho, abych přežil.
Tohle bylo v krabici přes 15 let a trochu už se to rozpadalo.
Řekl jsem si: „Tak jo.“ Teď poslouchejte. Někteří to znáte.
V sexuálních pomůckách na Amazonu jsem si hledal novýho kámoše.
Ale 90 % veškerýho zboží bylo vyprodaný.
Řekl jsem si: „Sakra, nejsem v tom sám.“
Byl jsem propojený se světem. „Procházíme si tímhle svinstvem.“
Ale na skladě byla jakási termoska. Pěkná termoska. Černá s chromovým okrajem.
Vypadala jako termoska ředitele.
Sundáte vršek a tam panocha. Vagína. A vy na to: „Do prdele.“
Kuk. Asi tak.
Objednal jsem si to a Amazon mi to den nato v lockdownu doručil ke dveřím.
Jdu tam v jednorázových rukavicích. Gratuluju vám. A takovej byl můj život.
Motám se doma opilej s termoskou, mluvím se zadkem a jsem zpocenej.
„Svět zešílel, co? To je něco. Zvládneme to.“
V obýváku mám obří okno. Obrovský.
Jdu zatáhnout závěsy, protože chci zkusit tu novou hračku.
Jsem skoro u závěsů, prošli mí sousedi a já jen: „Sakra.“
Bydlím ve fajn domě. Mám bílý a fakt milý sousedy.
Nosí mi jídlo. „Freddy je v komparzu.“ „Super.“
Tak si říkám: „Sakra, přistihli mě. Nemám triko, trčí mi bradavky, na šrot.“
Potupně jsem sevřel tu termosku...
Ale oni mi jen zamávali. „Hele, Frankie si dává kafe.“
Ne, tu věc jdu oprcat. Uvnitř je umělá vagína.
Díky, že jsem mohl bejt zranitelnej. Fakt šílený.
Tehdy jsem věděl, že musím na odvykačku. Říkal jsem si: „Sakra.“
Každý má jiný dno,
ale to moje bylo silikonový, takže...
Řekl jsem si, že jsem něco málo pošetřil.
Investuju sám do sebe. Jel jsem na fajn místo do Utahu.
Pokud to nevíte, celý Utah řídí mormoni.
Nesmějí pít kafe ani alkohol, tak berou drogy a dělají odvykačky.
Bůh jim žehnej. Pomohli i mně.
Bylo to tam pěkný. Měli tam koně. Dělají s nimi terapie, kdy s nimi chodíte.
Umí vycítit vaši energii. „Jsi v prdeli.“ A já jen: „Jak to víš, koníku?“ Sakra.
Poznal jsem svůj život.
Vědecky je to halucinace.
Ale sakra, kámo. Měli tam akci „rodinný týden“.
Tak tam pozvu mámu a tátu.
A pak tam mají kruh ohně. To je něco šílenýho, kámo.
Se svými partnery nebo blízkými sedíte u ohně a dotýkáte se koleny.
Já tam měl rodiče, dotýkali jsme se koleny
a v kruhu byli i ostatní lidi, všichni bílí, bylo to tam fakt drahý.
Tak jsem si říkal, že jsem dobrej.
Všichni jsou kolem, je to na city. Nečekal bych, že to rodiče dokážou.
Jsou z chudý čtvrti, ale museli jsme. Přišel bych o vše. O život. Bylo to zlý.
Řekli jsme si, že to nějak dáme. Stálo mě to prachy, jdeme na to.
Jsme tam, dotýkáme se koleny. Ostatní lidi jsou kolem nás a...
A pak je tam ta terapeutka, která vás vede: „Dobře, pojďme na to.
Proberme vaše traumata a problémy.“ Já se nervózně rozhlížím a pak říkám:
„Vojel jsem pár gorditas.
Zneužil mě někdo z rodiny.
Šukal jsem falešnej zadek a termosku.“
A ona na to: „Panebože. Co prosím? Co jste to říkal?“
A já: „Ta termoska má uvnitř vagínu.“
A ona: „Ne, tohle ne, to předtím.“
A já: „Jo, těm gorditas jsem měl zavolat. Cítím se špatně.“
Ona: „Ne, to potom.“ „Že mě zneužil někdo z rodiny?“
„Ano, promluvme si o tom.“
A já: „Moc o tom nemluvím. Bavme se o dobrých věcech.“
„Ne, musíme to otevřít. Mluvil jste o tom někdy s někým?“
„Jednou jsem se ožral a rozmluvil se. Svýmu kámošovi. „Hej, zneužívali mě.
Dojebalo mě to v palici.“ A on na to: „Hej, kámo. Tyhle gayoviny si nech, jo?“
„Sakra, co mám dělat?“ A on: „Prostě to potlačuj.“
A já: „A co pak?“ „Zaškatulkuj to.“
„Zaškatulkuj to? A pak?“
„Nevím. Pak se z toho stane nemoc a jednou umřeš jako chlap, kámo.
Chceš řešit gayoviny? Fakt?“ A já na to: „Dobře. Promiň, kámo.“
Terapeutka pak: „Řekl jste to rodičům?“ Pozoroval jsem je a úplně zamrzl.
A ona: „Jsou tady. Řekněte jim to teď.“ A já: „Kurva. Vždyť jsem jim to říkal.“
Za měsíc ho stejně pozvali na rodinnou grilovačku, i když věděli, že tam budu.
A ona: „Jak jste se cítil?“ „Cítil jsem se ublíženě. Zrazeně.
Ale vím, proč to udělali.
Ten šmejd dělá boží carne asada.“
Brečím a táta taky.
Podívá se na mě a říká: „To dělá, mijo.
Ale to nic neomlouvá. Mrzí nás to. Omlouvám se ti.“
A máma: „Nevěděli jsme si rady. Už se to nestane.“ Objímali jsme se.
Bylo to to nejtěžší a nejkrásnější, co jsem s rodinou zažil, víte?
Objímáme se, pláčeme. Brečí i běloši kolem nás.
Říkají si: „Jak si to tu ti Mexičani můžou dovolit? A já jen...
Utíráme si slzy.
Táta svoje, máma taky, nádhera.
Překonali jsme to.
A táta pak řekl: „Hele, mijo?“
A já: „Ano, tati?“
„Můžu se tě na něco zeptat?“
„Jo, jasně.“
„Fakt jsi do tý termosky strčil péro?“
„Jo, tati. Strčil.“
A on na to: „To je zatraceně šílený.“
Jmenuju se Frankie Quiñones!
Mám vás rád!
České titulky: Tomáš Pikl