Downloaded from YTS.MX
Doamnelor și domnilor, vă rog să-l aplaudați
Official YIFY movies site: YTS.MX
pe Frankie Quiñones!
FRANKIE QUIÑONES: INCREDIBIL AȘA CEVA
Dacă doar asta făceam? Să-mi bag...
Nu aplaudați! Da, ar fi de porc, nu-i așa?
Să nu zic niciun banc, doar...
- „Cum a fost spectacolul?” - „Nu știu, pișpirelu' urcă pe scenă și...
«Gata, mersi, oameni buni!»”
Îmi place să fac beatboxing. Oricând, frate.
Meseria de comediant e printre puținele în care poți să faci beatboxing.
Dacă ești doctor, nu poți.
Adică...
„Domnule...
v-a ieșit... pozitivă... analiza...
pentru-pentru-pentru...”
Pentru ce, frate?
„Aveți... colesterolul... mărit.” Frate, să-mi bag!
„M-ai speriat, doctore, dar ritmul a fost belea.”
Mă bucur că sunt aici, la Portland, în Oregon.
Da!
Voi mă iubiți de multă vreme.
E o onoare să-mi filmez emisiunea specială aici.
Lumea e așa de treabă aici! Treci pe lângă străini și te salută.
Și eu: „Ce naiba?”
Eu? „Da, tu, bună!” Aoleu... „Bună, ce faci?”
Până și țapinarii albi și masivi. Unii parcă abia au terminat de tăiat lemne.
Și mă stresez, că eu sunt mititel, la firu' ierbii.
Uneori nici nu mă văd. Intră în mine și mă sperii, știți ce zic?
Dar sunt de treabă. „Scuze, micuțule,
Sunt 100% mușchi, 0% direcție. Intru în toate alea.”
Ce mai faci? Da, așa.
E mișto să vezi un tip masiv zâmbind. De multe ori, la spectacole,
îmi vin tot felul de duri și stau în primele rânduri.
Cam ca tipul ăsta de aici.
Cum te cheamă? Fred. Tu ești Fred, am înțeles.
Mersi că zâmbești, Fred!
Uneori am duri ca Fred în primele rânduri care stau așa tot spectacolul.
Dacă am noroc, fac o dată așa.
Frate, ai tușit sau ai râs? Știi ce zic?
Și vin la mine după spectacol. „Hei, amice, ești super amuzant.
Îmi faci o poză cu gagica mea?
N-o atinge, că te bat! Dar ești haios, prietene.
Ești foarte haios.”
Nu te-am văzut râzând nici măcar o dată, dar...
Bine că te-ai amuzat în gând.
Științific, ar fi interesant de studiat cum fac.
„Mă distrez de minune.
Vai, ce haios.”
Ar trebui să se studieze chestia asta.
Mă bucur că am crescut printre oameni diverși.
Mai ales mexicani.
Știu, există feluri diferite de mexicani.
Am călătorit și am aflat că nu suntem toți la fel.
Dar mexicanii cu care am crescut făceau multe chestii interesante.
Când un mexican din cartierul meu te întreba ceva
și îi dădeai răspunsul,
îți spuneau același lucru, de fiecare dată.
„Băi, ce fază!” Ce?
Zilele trecute, văru-meu zice: „Auzi?”
Zic: „Ce-i, vere?” Zice: „Cum ai ajuns aici?”
„Cu mașina.”
Și el: „Băi, ce fază!” Nu, frăție, nu e nicio fază.
Miliarde de oameni merg cu mașina pe glob. Dar pentru tine o fi ciudat, mă rog.
Se simte mișto energia aia de la o femeie albă sănătoasă.
E ca de sărbători, un semn al abundenței, da?
Femei albe, mersi pentru energia aia!
Serios, când sunt deprimat, mă duc la brunch într-un local mișto,
doar ca să aud râsul ăla, să mă motivez.
„Dările-s plătite!”
Mersi, fata mea! Felicitări!
Ce viață!
Toate nutrimentele de la început. Calitate, frate.
Se aude sănătatea din râs.
„Să mai luăm o mimosa, fată!” „Mare boarfă ești, fată. Te iubesc.”
O duceți bine! Super mișto.
Îmi plac albele, frate. Am avut gagică albă aproape patru ani.
O hipioată.
Încă mai suntem prieteni, e de treabă.
Am fumat iarbă împreună, am stat de vorbă...
Am cunoscut-o la o seară de improvizație.
Voiam să testez niște bancuri și am nimerit o seară de improvizație
în care poți face ce vrei, de pildă comedie, muzică sau poezie.
Și ea a spus o poezie.
A urcat pe scenă cu cristale și energii și d-astea...
Și s-a prezentat.
Nu eram pregătiți, frate.
Zice: „Sunt Sun Diamond.” Noi: „Să-mi bag...”
Sun Diamond nu s-a sfiit.
Și n-a pierdut timpul.
Urcă pe scenă și intră direct în pâine: „Amintiri intergalactice.
Zburând spre galaxii eterne.
Dar mă abat.
Doamne... ce-i asta?
Sunt într-o tornadă.
Dar sunt în mijloc și aerul e calm, încremenit. Ploaia,
îmi picură, picură în palmă și în suflet, în suflet.
Și... Doamne, ce e asta?”
Ce e, oameni buni?
„E o petală de floarea-soarelui, plutind ușor prin ceață.
Și unde cade? Pe piciorul meu.
Și-o lovesc în sus, în sus, în suflet, în suflet.
Domină, domină, domină.
Sedu. Sun Diamond.”
Am rămas... „Ce dracu' a fost asta?”
M-am simțit prost, pe bune.
Habar n-aveam ce a vrut să spună.
Dar am fost atras, ca să zic așa.
Ce e chestia aia? Hai s-o ardem amândoi!
Ceva diferit...
În seara când am cunoscut-o, am fost recunoscător.
Pentru că în seara aia am învățat ceva.
Că nu e nevoie să înțelegi ceva pe deplin
ca să faci sex cu chestia aia.
Te concentrezi pe energiile pozitive.
„Mulțumesc, draga mea!”
Conexiunea e plăcută.
Am ieșit cu o îngrijitoare de la zoo.
Pe bune. A fost belea. Eram pe aplicații.
Și mi-am pus raza pe infinit.
Am bifat toate căsuțele. „Da, îmi plac toate astea.”
Vremuri disperate, da?
Și m-am potrivit cu o tipă din Santa Barbara.
Lucra la zoo acolo. Venea la Los Angeles să stea cu mine.
E drum de două, uneori patru ore cu mașina.
Eram măgulit, am râs mult împreună. Îi plăceau animalele... A fost frumos.
Dar era interesant când făceam sex.
A început să mă testeze dacă știu cum fac animalele.
Voia să fiu la curent.
Asta era tehnica ei și mie mi-era foarte rușine,
pentru că era o relație nouă.
Încercam să-mi fac treaba, eram peste ea...
Și ea: „Ești gata?” „Pentru ce, iubito? Deja o facem.”
„Nu, iubitule, pentru test.” „A, pentru test...”
Și începea...
„Nu știu, un sturz cu piept roșu?”
Trecea la nivelul avansat și mă lăsa paf.
Făcea...
„Frate, sună exotic. E un ara tasmanian sau ceva?”
Și după aia face...
Și eu: „Ce-i ăsta, un măgar?”
„Nu, eu fac așa, prostuțule.” „Să-mi bag!”
„Ce creatură interesantă!”
Era ciudat să aud sunetele alea ieșind din ea în momentele alea.
Mereu aveam câte o fată în gașcă care anunța că vrea să se facă mangă.
„În seara asta mă fac mangă!”
„Am bonă până luni.” Păi bei trei zile, fată?
Ai copii, ai înnebunit?
Era mereu aia pe care trebuia s-o cari afară din club sau din bar.
De obicei era una dintre verișoarele mele. Multe din ele sunt mai mărișoare.
Nu e ceva rău, dar le place să petreacă! Nu se-ncurcă, știți ce zic?
Când se aprinde lumina, sunt cu pantofii în mână și au tălpile negre.
Și sunt sentimentale nevoie mare. „Sunt mangă! Cară-mă, sunt din familie!”
Ești prea grea! E aiurea să-mi ceri așa ceva, eu sunt mititel, o să mă rănesc.
Dar îmi plac gorditas, n-am nimic cu ele, frate.
Albii zic: „Aoleu, a luat-o pe mexicană”. Nu, glumesc.
- Prietene, cum te cheamă? - Marco.
Marco? Ai încercat să-l faci mai exotic, ceva de genul „Marc-o”?
Știi ce e o jaina, Marco?
O jaina? Da, o femeie.
Așa, bravo! Ai grijă, Marco!
Pentru cine nu știe, jaina înseamnă tipă, femeie.
O gordita e o jaina un pic mai mare, da?
Nimic rău la asta!
Torta înseamnă sendviș,
dar noi îi spunem așa unei jaina care e mare, ca o gordita,
dar mult mai agresivă, știți ce zic?
Vine la tine ca un atacant din divizia întâi.
„Treci!” Și tu: „Aoleu...”
Energia aia e incredibilă.
Pe vremea când beam un pic cam mult, eram la bar și vorbeam cu o gordita mișto.
Râdeam, ne distram
și zice: „Frankie, mi-e rușine, am vărsat băutura pe mine.” Zic: „Și eu!”
M-am regăsit în chestia aia atunci.
Zice: „Frankie, hai să ne mai distrăm după ce se închide.”
Am fost sută la sută pentru!
I-am zis că stau cu văru-meu, dar am camera mea și el, pe a lui. E bine!
Zice: „Bine, dar să ne oprim la un 7-Eleven.”
Zic: „Am acasă prezervative și tot ce trebuie pentru sănătate și siguranță.”
Zice: „Nu pentru asta, mi-e foame.” Și eu...
Așa că m-a adus în lumea ei.
La 02:33 au mâncare proaspătă la 7-Eleven. Deci ne-am dus.
Avea și cărduleț... Era membră la 7-Eleven, frate!
Am întrebat-o dacă merge în toată țara. A zis că da, în orice magazin. Băi!
„Hai să mergem undeva!”
Ne-am dus la 7-Eleven, aveam reducere, am luat pizza, aripioare, Slurpee-uri...
Ne-am dus la mine acasă. Era haioasă, mă făcea să râd...
Avea un zâmbet frumos. Era plinuță, dar se mișca mișto, toate cele.
Și schimbă muzica, pune ceva lent.
A început să insinueze că vrea să facă chestii sexuale.
Și pe mine m-a luat cu emoții.
Dar tipa... Pe bune, frate, a scos o aripioară din cutie
și le luaserăm proaspete, deci era încă aburindă.
O flutura de colo-colo, eu mă țineam după abur...
Ni s-au întâlnit privirile și am înghețat.
Și ea zice: „Vino încoace!”
Și eu: „Ce?”
S-a uitat în ochii mei și mi-a zis să nu mai fiu așa pămpălău și să vin.
Așa că m-am apropiat de ea...
Că nu-s pămpălău, da?
Și zice: „Mușcă!”
Am mușcat și aripioara era bună, frate! „Bravo, 7-Eleven!” Era bună!
M-a apucat de ceafă și m-a împins în os și eu...
Dar după aia am început să ne pupăm în jurul osului,
în jurul cărnii...
Făceam ca în Doamna și vagabondul cu o aripioară picantă.
Da, am trecut la treabă!
Frate...
După ce am terminat aripioara, m-a împins pe pat și eu m-am lăsat.
Și s-a urcat peste mine. Eram complet neajutorat
și m-am stresat un pic, că eu sunt mititel și ea era mai mărișoară.
Dar după aia am simțit căldură, eram îmbrățișat din toate direcțiile.
Și în momentul ăla, avea nevoie.
Și I-am mulțumit lui Dumnezeu.
Eram băgat acolo ca un hotdog, dar eram fericit.
Și văru-meu deschide ușa.
Zice: „Bună, vere!” Zic: „Ce-i?”
Zice: „Nu te văd.”
Zic: „Nu te stresa, frate, sunt dedesubt, dar respir. Mă simt bine.”
Văru-meu a închis ușa și i-am dat înainte.
Am turnat Slurpee-uri unul pe altul, ne-am distrat... Și nu e nimic rău în asta.
O legătură între doi oameni. Nu-mi place când lumea judecă.
Eu n-aș judeca-o și sper că nici ea pe mine.
Sau și-a sunat prietenele și le-a zis c-a pus-o cu un pișpirel ieri-noapte.
Nu-i nimic dacă te distrezi.
Dar să nu pierzi din vedere ce contează. Mama și tata m-au învățat asta. Îi iubesc.
Sunt foarte apropiat de ai mei.
M-au făcut de tineri și acum suntem prieteni.
Mereu aveau energie pozitivă în casă, orice-ar fi fost.
Își păstrau optimismul și așa mi-au zis și mie.
„Absolut, mamă!”
Tot mă snopeau în bătaie, dar... „Energie pozitivă, nemernicule!”
Nu uita să fii recunoscător! Energie pozitivă, pe bune.
Munceau de se speteau, frate. Se dădeau peste cap pentru copii.
Nu prea reușeam să ne plătim dările, ne tot opreau apa și lumina.
Era ceva obișnuit la noi când eram mic.
Dar tata era ucenic de tâmplar și a făcut rost de o cheie pentru apă.
Ăia de la Apă-canal opreau apa și el se strecura și o pornea.
„Faceți repede duș!” și o oprea iar.
După aia mergeam la biserică și făceam pe niznaii.
Când se oprea lumina, mama era pregătită. Știi că ți-o opresc, îți pun aviz pe ușă.
Avea un casetofon din ăla mare, cu baterii DD.
Îl aducea în sufragerie, aprindea lumânări și dansa cu mine și soră-mea.
Parcă mergeam în excursie. Mama zicea că-s micul ei Bigfoot.
Asta e puterea muzicii, știți ce zic?
Muzica are putere, da.
Poți să ai cea mai rea zi din viața ta, pe principiul „ce viață de rahat, frate”,
și trece o mașină de unde se aude muzica ta preferată.
Și te gândești: „O să fie bine, frate! Până la urmă, pot să merg.”
Mama și tata pun mereu muzică în casă, de toate felurile: salsa,
rancheras, mariachi, cumbias, hituri clasice, chiar și rock,
dar religia lor e funkul clasic, ăla e preferatul lor.
S-au dus la înmormântarea lui Rick James și pe soră-mea o cheamă Teena Marie.
Cam așa, frate.
Pe bune, aveau trei chihuahua pe care-i chema Earth, Wind și Fire.
„Am înțeles, vă plac chestiile astea.”
Dar a fost bine, și-au păstrat optimismul și viața noastră s-a îmbunătățit.
Ne-am mutat de la două camere la casă.
Aveam vecini albi, să-mi bag!
Îmi amintesc când mi-au luat ai mei primele role.
Am fost primul din familie care avea role și am mulți veri.
Verii mei nu s-au supărat. „Se dă și pentru noi!”
Dar mama a început să invidieze viața pe care mi-au oferit-o ea și tata.
E ciudat să vezi un părinte invidios pe viața pe care ți-o oferă.
Dar mama e din ghetou, ea n-a avut nimic. M-a văzut pe role și s-a gândit...
Mă dădeam pe role și mă strigă mama. Mă întorc.
Zice: „Ai un prieten alb în vecini, da?”
Zic: „Da, e de treabă. Se poartă frumos cu mine.”
„Și ai role în picioare și toate cele.”
Zic: „Da, tu și tata mi le-ați luat.”
Zice: „Vino încoace!” Mă duc.
Zice: „Nu uita de unde ai plecat, da?” „Bine, mamă, te iubesc.” „Și eu.”
A fost foarte ciudat, frate.
Dar da, mereu a știut să mă țină cu picioarele pe pământ.
Da, am avut o viață bună, dar am avut și noi probleme.
Mulți avem probleme în copilărie. Și eu am avut. Și vrei să evadezi.
Cauți o evadare. Noi nu ne permiteam să mergem la Aspen și...
Am început să improvizez personaje. Să devin alți oameni ca să evadez.
Foloseam ce puteam. Am găsit un cap de țâșnitoare în camioneta tatei.
Mă făceam că e microfon și ziceam la el, imitam lume.
„Eu sunt micul James Brown mexican.”
Și începeam: „Salut! Órale!”
Apoi am început să-mi fac personajele mele.
Pe unele le știți. Cel mai celebru e Creeper. Ăla e omul meu.
Pentru cine nu știe, e un instructor mexican de fitness.
Are un program numit CholoFit.
Și are rezultate!
M-am inspirat de la oamenii din jur, cei mai apropiați.
Creeper e inspirat de tata.
Tata era cholo clasic, cu pantalonii la dungă,
teniși, tricou alb, pulover de lână,
părul dat pe spate cu briantină Tres Flores,
mașină cu suspensii joase...
Avea o Impala din '65 cu volan din lanț.
Avea mușchi la brațe, alea n-au servodirecție.
Faci sacrificii pentru aspect.
Nașul meu de botez e cel mai bun prieten al lui.
A fost 30 de ani președinte al Clubului Auto Viejitos.
Am avut contact pozitiv cu cultura aia. Tata are o atitudine foarte pozitivă.
Îmi zicea: „Fii harnic și tratează lumea cu respect.”
Eu: „Sigur, tată.” „Altfel te rup în bătaie.” „Bine!”
Așa e tipul, frate.
Chiar dacă e un tip foarte pozitiv, are și el un trecut, ca mulți dintre noi.
Îmi amintesc când ne-am întâlnit cu un vechi amic de-ai lui, Henry,
care a zis în fața mamei ce făceau.
A fost foarte ciudat.
Prietenii își mai fac de-astea și trebuie să terminăm. A fost demult, da?
Eram la mall cu toată familia și eu eram mititel.
Era și sora mea, și ea era mică.
Și tata, și mama, nevasta tatei, adică...
Da.
Și tata dă peste amicul Henry, un tip mic și îndesat care șchiopăta.
Îi auzim vocea din capătul celălalt. „Bună, Lorenzo!” Tata se întoarce.
„Henry?” „Știam eu că tu ești, frăție! Ce mai faci?”
Tata zice: „Bine.”
„Băi, mai știi când am fost la TJ și ne-am făcut mangă?”
Tata zice: „Da, Henry, dar e mult de-atunci.
Acum am familie, am nevasta aici...”
„Mai știi când te-ai făcut muci și ai pus-o cu gagica aia
cu un singur picior, frate? Mai știi?”
Și tata: „Nu, Henry, nu eram eu.”
„Ba tu erai! Ai lăsat ușa întredeschisă, ca să ne uităm și noi.
Îi ridicaseși piciorul uite-așa. Ți-ai pus-o, prietene!”
Și tata: „Frate, ce naiba!”
Mama era roșie la față, îi ieșea fum pe urechi.
A fost un moment jenant rău.
Dar eu și soră-mea ne-am uitat unul la altul...
Tata s-a combinat cu una cu un singur picior?
Dragostea nu cunoaște granițe, știți ce zic?
Am avut și eu faza mea de cholo, pentru că am lucrat la târg cu tata.
Mă trezea sâmbăta la patru dimineața.
Nu-i faci așa ceva unui copil... E întuneric afară.
Dar trebuia să prindem o tarabă bună la târg.
Și vindeam plante. Legale, da?
Și mi-am luat primii pantaloni Dickies și tricou alb.
Voiam să fiu ca băieții și să agăț și eu gagici.
Am venit acasă și mama zice: „Nu mi te îmbraci așa!”
Tata zice: „Nu, lasă-l!”
„Fă treaba cum se face, fiule.”
Mă scula la 05:30 dimineața, frate,
și mă punea să fac dungă la pantaloni, să-mi calc tricoul...
Am rezistat vreo două, trei luni.
M-am îndrăgostit de cine nu trebuia și am luat bătaie într-o baie.
Am 12 copci în cap.
„Știi ce?” mi-am zis. ”Cred că mă fac artist.”
Și m-am întors la blugi și bermude.
O parte din familia mea a crezut în mine, dar majoritatea, nu.
Dar fac meseria asta de mult, da? Cam de vreo 20 de ani.
Mulțumesc.
Îmi amintesc, după vreo zece ani...
Urcasem prima oară pe scenă la 25 de ani.
Aveam 35 de ani, eram falit și dormeam pe canapeaua amicului.
Care-mi lua 200 $ pe lună, pentru că credea în mine.
Dar n-o lăsasem pe niciuna gravidă, așa că puteam să fiu artist flămând.
Dar niciun bărbat de 35 de ani din familia mea,
din nicio ramură, nu era fără copii.
Era ciudat, mai ales pentru bunica paternă, Dumnezeu s-o odihnească.
Era de treabă, dar bârfea toată ziua în fotoliul rabatabil.
Nu pricepea cum de am 35 de ani și n-am copii,
așa că a început să spună familiei că-s gay.
A trebuit să-i explic: „Nu, mamaie, poți să nu termini înăuntru și...”
S-a uitat la mine, foarte uimită.
Nu pricepea cum vine chestia asta.
„Ce?”
Dar, slavă Domnului, când am făcut 36 de ani,
am început să fac bani de la TV, din turnee... Să-mi plătesc dările.
Mi-am luat casă la Los Angeles, unde m-am născut. Nu aplaudați, măi!
E un apartament de două camere. Dar e al meu, știți ce zic?
Dar e pe două niveluri.
Deci când sunt jos, aici, aș putea să mă duc sus, nu?
Am posibilitatea.
În fine, am o familie mare, cu mulți veri.
Mulți primos.
Tata e mexican, mama e amerindiană, suntem fertili pe ambele ramuri.
Bunicii au făcut mulți copii, așa că în fiecare an îmi cunosc veri noi.
Mai ales după ce am devenit cunoscut. „Primo, mereu am crezut în tine.
Ne dai bilete gratis?”
Și eu: „Cum te cheamă, frate?”
Dar e mișto când se adeverește.
„Băi, suntem veri, ai 38 de ani și te întâlnesc pentru prima oară.”
Dar îmi place. Și mulți suntem apropiați.
Suntem un grup mare, așa că, statistic, unii o să fie proști.
Am un văr tolomac rău.
Și mai e și șomer. L-a ars soarta din două părți.
Dar e primul care vrea să discute politică și probleme globale și de-astea.
Trebuie să-i amintim s-o ia mai ușurel, întâi să-și găsească de muncă.
„Ce?”
Mă rog, prostia aș putea s-o suport.
Dar ignoranța e altă poveste.
Mă cert continuu cu prostul ăsta.
Face numai bancuri homofobe răsuflate: „Ești gay, îți place loco, da? Îți place!”
„Nu, nu-mi place, ce naiba? Suntem la Target, frate.
Se zgâiește lumea!”
Dar, cât o fi el de prost, e tot vărul meu,
sânge din sângele meu.
N-am ce face, încerc să-l ajut când pot.
Acum câteva săptămâni, am ieșit cu el la prânz.
Era marți, știam că e liber.
Eram în mașină și ăla mereu face comentarii tâmpite.
Îl duceam cu mașina să mâncăm sushi, poate-l deșteaptă peștele la cap, știți?
Și vedem doi tipi ținându-se de mână.
Nu e mare lucru, vezi în fiecare zi. Dar ăsta, din dreapta, îi vede pe ăia
și se uită la mine și face... Și eu: „De unde până unde?”
Și el: „Mă rog, știi tu.”
Și eu: „Nu, nu știu.”
„Ăia se țin de mână, se duc să facă chestii de gay.”
„Chestii de gay? Ce chestii de gay?”
„Se babardesc, probabil.”
Zic: „Stai așa, să pricep și eu. Ți-i închipui pe ăștia cum se babardesc?”
Și el...
„Tu ești ăl mai gay din situația asta!”
A trebuit să-i explic: „În clipa asta, se face sex doar în capul tău. Diliule!”
„Ce, bă?”
Ăștia se țin de mână, se gândesc la alte chestii.
„Nu mai avem avocado. E ziua lui Randall, ce-i iau?
Randall e câinele nostru.”
„Au de făcut multe chestii în afară de babardeală, ca naiba?”
L-am văzut cum i s-a urnit un pic mintea.
„Da, cred că fac și alte chestii.”
Da, băi tâmpitule, trebuie să mănânce și toate cele.
Eu nu fac de-astea, frate. Trebuie să lași oamenii în banii lor.
Aveam un unchi, un tío, care credeam că e gay.
„Tío, zi! Știu c-o să se ia de tine unii din familie,
dar mulți o să te sprijinim și ajutăm.”
Dar acum e însurat și are trei copii. Nu înseamnă că nu e gay, îi şedea bine.
Când eram mic, aveam 11, 12 ani, făceam grătare în familie în weekenduri.
El avea mereu meci de fotbal
și venea într-un șort scurt, dar avea picioare musculoase și bronzate.
Ș sălta mereu de colo-colo. Avea și chică din aia mexicană, paisa.
Și eu: „Tío, stai locului, să-ți dau o farfurie de grătar!”
Ce faci, uriașule?
- Bună, Frankie! Și eu sunt din LA. - Bună!
De ce vorbești așa? Ești alb.
A, ești mexican? Ești güerito, carevasăzică!
Băi, ce fază!
Mersi că ai venit, frate. Mersi! Apreciez, da.
Avem güeritos în public, alde Canelo.
Tare, frate. Nu-mi vine să cred.
Când te-ntâlnești cu hipioți, Domnul să-i apere,
am avut gagică hipioată patru ani,
de multe ori au casa murdară.
Le place să aducă puțin pământ înăuntru.
Dar mereu au o pancartă pe peluză sau un abțibild în geam pe care scrie
„Salvați Pământul”.
Fă-ți curat în casă, frate! E ciudat că ți-ai pus pancarta aia.
Dar da, trebuie să ne purtăm frumos cu Pământul.
E important. Nu putem să fim egoiști și să credem că suntem stăpânii planetei.
Planeta e aici de miliarde de ani, frate.
Dinozaurii ne-au bătut cu mult, au existat 165 de milioane de ani.
Noi existăm de șase.
Nu vreau să vă descurajez, dar nu cred că mai rezistăm 159 de milioane, da?
Deci dinozaurii existau de 165 de milioane de ani.
„Noi suntem șmecherii!” Și T. rex era cel mai tare din parcare.
„Eu sunt șeful.” Dar cu toată forța aia,
nu putea să-și plesnească gagica la fund sau s-o ia de mijloc, din cauza mânuțelor.
Atâta sculă de dinozaur și nu poate să-i dea una la fund...
De-aia rage tot timpul. E nervos, frate! Fundul ei e chiar acolo și...
Alți dinozauri fac mișto de el.
Doi pterodactili în copac: „Uite ce fraier, vere!
Nu poate să-și bată gagica la fund. Aoleu, ne-a auzit, hai!”
Chiar s-a întâmplat, e incredibil, milioane de ani.
Niciodată nu știi ce-o să se-ntâmple.
La sfârșitul lui 2019, începusem să fac economii.
„În sfârșit, sunt pe val!” Și vine 2020.
În februarie mi-am luat apartamentul. „Ăsta o să fie anul meu!”
Dar n-a fost...
A fost un an de tot rahatul.
N-o să uit niciodată,
eram în turneu pe coasta de Est cu un prieten bun, Craig Robinson.
Era 10, 11 martie, înainte de carantină, ne uitam la știri în holul hotelului.
Noi ne făceam treaba, nu credeam că o să se închidă tot.
Am prins unul din ultimele zboruri de pe JFK spre LAX.
Nici nu ne-au lăsat în terminal, doar pe scări.
Toată lumea se stresa, dar am ajuns pe LAX. Deja se închidea.
I-am sunat pe ai mei. „M-am întors! E demență, dar sunt pe LAX, vin la voi.
Trecem peste asta împreună.”
Și ai mei: „Fiule, vorbești prostii.
Ai dat spectacole, te-ai întâlnit cu lume, ai bătut cuba pozitiv la aeroport...
Ține-ți energia pozitivă în apartamentul tău!
Nu știm ce e chestia asta.” Zic: „Fir-ar...”
Eu nu suport bine singurătatea.
Pot să stau singur, dar am nevoie de asta. Să iau contact cu oamenii.
După aia pot să mănânc singur.
Dar singur-singurel mă apasă pereții, încep să mă gândesc la aiureli.
Care e sensul existenței? Oricum murim cu toții. T. rex... Să-mi bag.
Dar am încercat să văd partea plină a paharului.
Poate mă pot autoperfecționa.
Așa că am încercat.
Am început să beau ceai... Eu nu beam ceai!
Ceai, cărți de autoperfecționare, luptam cu demonii interiori... dar m-am plictisit.
„Dă-le dracu', vreau să mă distrez!”
Așa că am făcut ce au făcut mulți. M-am apucat de băut.
Comandam băutură de la BevMo! și la unu după-amiaza, gata, ora veselă!
Urcam și coboram scările ținându-mă de balustradă. Pandemie...
Brusc, eu și toți prietenii și familia mea eram cercetători și doctori.
Ce vremuri groaznice!
„Am citit un articol, știu cum se transmite.” Taci, habar n-ai!
Dar am citit un articol...
Poate l-ați văzut și voi. Părea serios.
Părea medical și toate cele, avea un grafic și zicea
că, dacă crezi că ai fost expus la COVID, cocaina omoară virusul.
Era pe bune! Argumente științifice și toate cele.
Mi-am zis că nu vreau să iau COVID,
trebuie să fiu inteligent.
I-am dat mesaj unui văr care se pricepe la calcule, vinde cocaină...
Și, într-o oră, avem punguța la cutia poștală.
Așa că am ieșit, dar am fost precaut. Mi-am pus mănuși de unică folosință.
Am luat-o din cutia poștală, am adus-o în bucătărie,
am făcut-o liniuțe, mi-am dat masca jos...
„Așa, omoară COVID-ul! Pe internet scrie să stăm acasă. Ești om bun!”
Să iei cocaină singur e un semnal de alarmă.
Treaba a devenit ciudată foarte rapid.
Omoram COVID-ul cu mare spor, transpirat, la bustul gol, ca un gremlin.
„Nu mă dovedește pe mine COVID-ul! Stau în casă!”
Îmi țineam sticla de tequila ca pe bebeluș.
Ce naiba, frate?
Și mă simțeam așa de singur!
Când ești beat, drogat și singur, nu se termină bine.
Deci fac comedie de mult. Acum 20 de ani, am început să facem clipuri pe YouTube.
Trebuie să începi de undeva, să vezi ce vrei, așa că am experimentat.
Lucram cu niște tipi și, pentru un clip, am cumpărat un fund fals,
un mulaj după fundul unei vedete porno.
Are găuri, oamenii fac chestii cu el, dar noi l-am luat pentru comedie.
Și astea sunt vreo 400, 500 $, da? Așa că nu mi-a venit să-l arunc.
Poate-l foloseam și pentru alt clip.
Era într-o cutie mare cu chestii pe care n-am vrut să le arunc.
M-am tot mutat cu ea de colo-colo vreo 15 ani
și a ajuns în apartamentul meu. Și...
Era ciudat rău. Stau la Hollywood
și era incredibil să văd goale Bd. Sunset, Bd. Hollywood...
Ca în filme. Știu, așa era peste tot, dar toate barurile erau închise...
Eu n-aveam iubită, nici acum nu am, dar...
Mi-era greu.
Treceam prin clipe grele. Mă simțeam foarte singur.
Mă foiam fără stare în patul meu de la etaj...
Aș fi acceptat orice jaina, orice femeie. Mă simțeam dureros de singur.
Dar după aia m-am gândit... „Hei, frate, am fundul ăla.”
E în debara, în cutie.
Am încercat să rezist, serios.
Am zis: „Te rog, nu...”
Am început să mă gândesc la familia mea.
„Mama și tatăl tău n-aveau nimic, trăiau în ghetou.
Au muncit din greu, s-au sacrificat ca să-ți dea ție șanse-n viață.
Și nu cred că la șansa asta se gândeau.”
Dar de câte ori poți da cu aspiratorul și curăța frigiderul?
Și nu știu de ce am făcut asta,
dar l-am scos și l-am pus pe o pernă în mijlocul camerei, ca să mi-l prezint.
M-au și luat un pic emoțiile. „Oare să fac un duș?”
Chestia aia mică arată bine.
Îi dădeam târcoale... Știu că mulți le-ați văzut.
E doar bucata aia, fără picioare, până la talie.
Arată ca o buturugă, dar cu buci.
Deci mă învârteam în jurul chestiei... Aveam tot timpul din lume.
Eram ca un dansator de break dance care așteaptă ritmul. „Așa?”
„Nu se poate, frate, nu faci chestia asta ciudată.”
Dar am trecut la aparat.
Nu...
Închipuiți-vă un mexican mititel și drogat peste fundul ăla...
Pardon, nu așa agresiv.
Mai cu încetinitorul, pentru că eram 92% trist.
Pentru viața mea, situația din lume, ce făceam atunci...
Eram trist.
Dar restul de 8% m-a ținut în priză suficient.
Încercam să mă încurajez. „Nu te simți prost,
lumea face așa ceva, de-aia se fac produsele astea.
Le cumpără, le iau acasă, fac chestia asta, e plăcut...”
După ce am terminat, m-am simțit ciudat. Nici nu știu dacă trebuia!
E cea mai sigură chestie pe care-o puteam face.
Dar m-am acoperit dramatic cu plapuma...
De dimineață, speram că totul, tot ce s-a întâmplat, a fost un vis urât.
Dar mă trezesc și lumina pătrundea cinematic prin jaluzele,
luminând fundul ăla, care parcă rânjea la mine.
„Bună, eu sunt iubita ta acum.” Ce naiba, frate?
Ce fază, știi ce zic?
Credeam că stăm până se duce chestia asta din aer,
vreo lună, două, orice-o fi asta.
Dar guvernatorul zice că o să dureze. „Să-mi bag!”
Fundul n-a mai ajuns în debara, a devenit amicul meu.
Am un pat dublu uriaș, l-am lăsat acolo.
„Ți-e frig, vrei o pătură?”
Am început să vorbesc cu el.
E fund de femeie, dar i-am zis Bruce, ca să am un prieten, să n-o iau razna.
Eram ca ăla, Tom Hanks, cu Wilson, mingea lui de volei.
Doar că la mine era un fund. „Trecem peste asta!”
Și e umilitor să cureți chestiile astea, da?
Unii dintre voi știți, sunt sigur.
Pe dinăuntru au formă de potcoavă. Le speli din fund prin vagin.
Dar nu-l spălam în casă, nu-s animal.
Îl scoteam în curte, în spate.
Băgam furtunul în fund, dar cu tristețe, așa.
Și-l duceam înapoi în casă. „Noi începuturi!”
După aia au zis c-o să dureze un an. „Un an? Ce dracu'?”
Trebuia să-mi iau ceva nou ca să supraviețuiesc,
fundul ăsta stătuse în cutie peste 15 ani, așa că se dezintegra un pic.
Acum devine interesant, unii dintre voi s-ar putea să fi pățit.
Intru pe Amazon, la jucării sexuale, să-mi caut altă „companie”.
Și 90% aveau stocul epuizat!
Și-mi zic: „Băi, nu sunt singur!” M-am simțit conectat cu lumea.
„Toți trecem prin porcăria asta.”
Una dintre chestiile pe care le mai aveau era un termos.
Mișto termos! Negru cu interior cromat.
Arăta ca un termos de director.
Dar, dacă-i scoți capacul, înăuntru e o panocha, o păsărică.
Cucu-bau! Deci...
L-am comandat în toiul carantinei și Amazonul mi l-a adus la ușă a doua zi!
Am ieșit cu mănușile pe mâini... Felicitări, aia era viața mea.
Umblam prin casă ca un gremlin, beat, drogat, cu termosul și vorbind cu fundul.
„Lumea a luat-o razna! Trecem noi și de asta!”
Sufrageria mea are un geam uriaș. Mă duceam să trag draperia,
să-mi fac de lucru cu chestia, abia o luasem.
Aproape ajunsesem la draperie, când trec vecinii. Să-mi bag!
Stau într-un bloc mișto și am vecini albi de treabă, care-mi aduc de mâncare.
„Freddy, am gătit mai mult.” „Vă iubesc!”
Să-mi bag, frate, m-au prins...
Eram cu sfârcurile la vedere, drogat, cu mâna gheară pe termos de rușine...
Dar ei mi-au făcut cu mâna. „Uite, Frankie bea cafea!”
Nu, frate, o să mi-o bag în chestia asta! Are o păsărică înăuntru.
Mersi că m-ați lăsat să fiu vulnerabil, sunt chestii sărite rău.
Atunci am știut că trebuie să merg la dezintoxicare.
Fiecare are punctul lui cel mai de jos și al meu a fost de silicon.
Aveam deja niște economii, am zis să investesc în mine.
Și m-am dus la un centru mișto din Utah. Pentru cine nu știe, mormonii conduc Utah.
N-au voie să bea cafea, darămite alcool, așa că iau droguri și te ajută să te lași.
Să le dea Domnul sănătate, m-au curățat. Au centre mișto! Aveau până și cai.
Au terapie cu cabaline, te plimbi cu caii. Caii îți simt energia. „Ești varză, băi!”
„Murgule, de unde ai știut? Știi tu așa ce se-ntâmplă în viața mea?”
E ciudat, științific vorbind!
În fine, mai aveau o chestie, Săptămâna familiei.
I-am adus pe mama și tata acolo, da?
Și fac o chestie, „cercul de foc”.
Să vedeți fază!
Stai genunchi în genunchi cu soțul, soția sau cei dragi.
În cazul meu, părinții. Stați genunchi în genunchi.
Și restul lumii face roată în jur. Numai albi, e foarte scump.
M-am gândit: „Frate, am reușit în viață!”
Te înconjoară, e emoționant.
Nu-i vedeam pe mama și tata făcând asta, sunt din ghetou, dar a trebuit.
Altfel pierdeam tot. Îmi pierdeam viața, eram nasol.
Așa că am zis să procesăm chestia asta. Am dat atâția bani, hai!
Deci stăteam genunchi în genunchi, cu lumea roată în jurul nostru.
Și terapeuta a început să ne îndrume. „Să-i dăm drumul!
Să procesăm trauma, să discutăm problemele tale.”
Eu mă uit în jur, stresat...
„Mi-am pus-o cu niște gorditas.
Am fost abuzat de o rudă.
Mi-am tras-o cu un fund fals și un termos...”
Și ea: „Doamne, Dumnezeule! Ce-ai spus?”
Și eu: „Termosul are o păsărică înăuntru.”
Zice: „Nu, cealaltă chestie.”
„Știu, trebuia să le sun pe fetele alea, îmi pare rău.”
Zice: „Nu, cealaltă.” Zic: „Că am fost abuzat de o rudă?”
Zice: „Da, să vorbim despre asta!”
Zic: „Nu vreau să vorbesc despre asta. Să vorbim despre chestii bune.”
„Nu, trebuie să vorbim. Ai spus cuiva?”
Zic: „O dată, eram beat și m-a luat plânsul,
i-am zis unui prieten că am fost abuzat
și m-a făcut praf la cap.” Și ăla: „Nu vorbi de chestiile alea de gay!”
„Păi și ce să fac, frăție?” „Îngropi adânc în tine.”
„Și după aia?” „Compartimentezi.” „Compartimentez? Și după aia?”
„Nu știu, te îmbolnăvești de inimă rea și mori ca un bărbat, frate.
Cum să vorbești de alea?”
Și eu zic: „Bine, frăție, scuze.”
Și terapeuta zice: „Ai spus familiei?”
M-am uitat la ei, încremenit.
Zice: „Spune-le acum, sunt în fața ta. Spune-le chiar acum!”
Zic: „Le-am spus, da. Și după o lună, tot l-au invitat la un grătar în familie,
știind că o să fiu și eu.”
Și zice: „Și cum te-ai simțit?” „M-a durut, cum să mă simt.
M-am simțit trădat. Dar știu de ce-au făcut-o. Înțeleg.
Nemernicul ăla face o carne asada de mori.”
Eu plângeam, tata plângea...
Se uită la mine și zice: „Așa e, fiule. Dar nu înseamnă că a fost bine.
De la bărbat la bărbat, îmi pare rău.”
Mama: „N-am știut ce să facem, iartă-ne, n-o să se repete!” Și ne-am îmbrățișat.
A fost unul dintre cele mai grele și frumoase momente cu familia mea.
Ne îmbrățișam, plângeam, până și albii ăia plângeau...
„Cum și-au permis mexicanii ăștia să vină aici?”
Și eu...
Ne ștergeam lacrimile, eu, tata, mama, frumos, emoționant.
Am răzbit!
Și la sfârșit, tata spune: „Auzi, fiule...” Zic: „Ce-i, tată?”
„Pot să te întreb ceva?” Zic: „Da, frate, sigur.”
„Chiar ți-ai băgat scula în termos?”
Zic: „Da, tată, mi-am băgat-o.”
Și tata: „Băi, ce fază...”
Sunt Frankie Quiñones!
Vă iubesc pe toți!
Subtitrarea: Raluca Dimitriu