Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Tohoto chladného a mrazivého rána
nám do Vánoc oficiálně zbývá už jen 16 nákupních dní.
Zlobili jste, nebo jste byli hodní?
Pustíme si jednu z mých oblíbených, abychom se naladili.
Mami?
Tati?
Konvice!
Tati!
Mami!
Mami? Sakra. Mami?
Mami? Do prdele.
Tati? Tati!
Tati!
Haló? Mami?
Sanitku, prosím.
- Kam mám jet? - Nevím.
- Tam, ne? - Vezmu to tou jednosměrkou.
- Jedeš... - Já vím. Parkuju.
Neboj se, mami. Vezeme ti věci. Máme tvou tašku.
HLAVNÍ VSTUP CHELTENHAMSKÁ NEMOCNICE PRINCEZNY MARIE
SBOHEM, JUNE
Počkat, kde mám brýle?
Nevzala sis je? Půjč si jiné. Nachystala jsem ti nové.
- Mami! - Já za to nemůžu.
- Nenachystalas je. - Ale ano, nachystala.
- Byly na stolku. - Nešly přehlédnout.
- Sklapni! - Ello, pomoz bratrovi, prosím.
- Ahoj, Suze. Promiň. - Moje žena je unavená a čeká dítě.
- Ubytujete nás? - Proboha, Alfie.
- Jo. - Správně je...
„Dobrý den, pane. Moje žena čeká dítě.
- Můžete nás ubytovat?“ - ...dostanu vánoční prémie.
Žádný: „Žena je unavená a čeká dítě. Ubytujete nás?“
To je totéž.
- Právě jsi řekla dvakrát to samý. - Neřekla.
Proboha, prostě už to řekni správně.
- ...nebo tak nějak. - Bude to trapas!
Musím končit. Ozvu se.
- Ello, nebude to trapas. - Jo, bude.
Alfie, vedeš si výborně, zlato. Výborně.
- Že si vede výborně, Bene? - Jo.
Já na ten váš betlém nepůjdu.
- Nebuď zlá. - Aspoň nějaká úcta.
- Bezva chlebík. - Klíče...
- Díky, mami. - Poslyš, Syd.
- Co říkáš na moje náušnice? - Jo, jsou super.
- Ukázals je mámě? - Mami?
- Koukni na moje náušnice. - Krása!
Ale na ragby asi nevhodné, tak si je před tělocvikem sundej.
- Dobře. - Tak já už jdu.
Uvidíme se kolem páté. Ahoj.
Jerry? Kde je ten jogurt, co byl na seznamu?
- Jogurt tam myslím nebyl. - Byl. Ovčí jogurt.
Proč vždycky jednu věc zapomeneš? Ztěžuješ mi život.
Prostě si je odškrtávej. Nikdy to neděláš.
Přivezu ho cestou domů. Jistá věc. Kozí jogurt.
- Ovčí! - Ovčí.
- Mějte se hezky. - Ahoj, mami.
- Ať se zkouška povede. - Ello, potřebuju scénář.
- Popros. - Dám mu ho.
- Mami, já bych mu ho dala. - A aktovku.
- Nezapomeň na moji hodinu klavíru. - Já nezapomněla, drahoušku.
- Minule jo. - Dneska ne.
- Byl to fakt trapas. - Jasně. Ahoj!
Tak jo, ahoj.
Mami, jsem hotovej!
Mami! Tibalt zase kadí s dveřmi dokořán.
- Fakt máš hotovo? - Jo.
- Nelžeš mi? - Ne.
- Ahoj, Cone. - Jules.
- Co tak brzy? Všechno v pořádku? - Jo, poslouchej.
- Musíš do nemocnice. - Počkat...
- Mámu teď budou operovat. - Cože?
- Haló? - Ahoj.
Promiň, s kým to... Kdo...
- Syd. - Jasně.
- Ahoj, strejdo. - Ahoj.
Potřebuju mluvit s Mol. Myslím tvou mámu.
Mami, strejda Connor s tebou potřebuje mluvit.
Tady máš.
Ahoj. Vyklop to, nemám čas.
Jo, Mol, poslyš...
Mámě se něco stalo. Je zpátky v nemocnici a...
Mohla bys přijet?
Ano. Ano!
A jak procházíte porodními cestami
a uvolňujete energii dělohy
směrem k teplu a nádherným slunečním paprskům,
nechte se sluncem přitáhnout a očistit.
Kéž bych tak mohl cestovat, Cone.
Nemít takhle podělanou nohu
a tolik děcek a...
Projel bych víc světa než... Jak se jmenuje? Ten roztomilej stařík.
Dědula ze Zachráněný planety.
- David Attenborough? - Jo.
Byl bych jako on, jo.
Neříkám, že mít děti nestálo za to.
To samozřejmě sakra stálo.
Jenom bych rád...
Ale je to... vlastně v pohodě.
Jo.
Ty můžeš cestovat místo mě.
Jo, to bych mohl, tati. Jen...
Jsem teď trochu ve stresu.
Bali vypadá hezky, co, Cone? Měl bys jet na Bali. Podívej.
Naposledy jsem byl na pořádné dovolené
tak před pěti lety.
V Itálii na Tobiasově svatbě, takže...
S mámou jsme jeli do Německa za tím odborníkem, co Julia domluvila.
- Ale to se nepočítá, ne? - To neříkej, Cone.
Samozřejmě, že počítá. Koupili jste mi tu pěknou vestu.
A co všechno to úžasný maso, co jste přivezli?
Maso? Jaký maso?
No... Ten glockenspiel nebo jak, sakra.
Jmenuje se to Knochenschinken.
A jakou vestu sakra myslíš?
Nebuď takovej, Cone.
Však víš, moji vestu, moji...
Vestu, ty...
Škoda. Já myslel, že se ti ta vesta líbí.
Přestaň o ní mluvit.
- Vesta se třemi udělátky na pera. - Bože.
- Tati. - Vodotěsnými.
- Prosím tě, potřebuju trochu... - No vesta.
- Tati! - Vesta.
- Čau. - Ahoj, děti.
Ne, teď jsme v autě jen já a Benji.
Právě přijíždím k nemocnici. Máma se tam vrátila.
Hlavně kup ten jogurt. Nic víc nemusíš.
- Ovčí, že jo? - Ne, psí jogurt, Jerry.
To mě poser! Ano, ovčí.
- Hádám, že tam potkáš Molly. - Nejspíš.
- Bože. Mám přiletět zpátky? - Ne, v pohodě.
Máš práci. Já to dám, zvládnu to.
Fakt, v pohodě.
- Jerry? - Jogurt.
Chci jen matku bez rakoviny a trochu ovčího jogurtu.
Teď mě naprosto vyčerpáváš.
Mám koupit i After Eights na mlsání?
- Proč se tolik vyptáváš? Už to polož. - Jo, miluju tě.
Dobře. Tak pojď, Tibby!
Tak jo, zlatíčko.
Bezva. Ustup.
Díky za pomoc, zlato. A je to.
Dobře, pojďme navštívit babičku, šup.
Molly, ahoj.
Nezastavuj se.
Pojď.
Máma se zlobí.
Ne, drahoušku. Máma se nezlobí.
Jak se vede, prcku?
Sleduj, ukážu ti jednu velikou zvláštnost.
- Je to tu. - Dovednost do života, víš?
- Ahoj. - Ahoj.
- Všechno dobrý? - Jo.
Jak je na tom? Co se stalo?
Prý musejí vyčistit dýchací cesty.
Zrovna ji operujou.
Dají nám vědět, až bude něco novýho.
- To se nedá. - Už to trvá dvě hodiny.
Chudák máma.
Co říkala Helen? Dovolal ses jí?
Ne. Zkoušel jsem to.
- A ty? - Ne, Cone, nevolala jsem Helen.
- A ty? - Mně jsi volal ty.
Já vím, jen mě napadlo, že jste jí některá zavolala.
- Proč jako? - Proč bychom...
Jste sestry.
- Já jí volat nebudu. - Fajn, úplně v pohodě.
Zavolám jí. Budu dělat, žes mi to právě řekl.
Hrozný, že jo?
- Nelíbí se ti to? Tak zkus tohle. - Dobře.
- Mám brambůrky zakázané. - Fakt?
Není vypnutý? Moc se omlouvám.
Entschuldigung, bitte.
Nechte srdeční čakry otevřené.
To je ono, nádhera. Paráda.
Vida! Moje superzaneprázdněná sestra volá.
- Ahoj. - Právě vedu celostní taneční terapii.
Nemůžu vykecávat, ale jak je?
- Helen, poslouchej mě. - Neuvěřitelně to pomáhá s truchlením.
Mám tu chlapa, kterému zemřela žena,
protože uklouzla na katalogu IKEA a spadla ze schodů.
No není to tragédie?
Byla nahá.
Helen, poslouchej, prosím. Zmlkni a poslouchej.
Máma je zpátky v nemocnici.
- Cože? - Jasný? Connor právě volal.
- Panebože. - Nemohla dýchat.
Teď zjišťují, co se stalo. Zrovna vyrážím.
- Právě jdu z domu. - Bože.
- Hned tam jedu. - Dobře.
- Dobře? - Panebože. Dýchej.
Je u Princezny Marie, ale měla bys přijet, jestli můžeš.
Hned přijedu. Ještě dneska seženu letenku.
Přivezu Florida Water a šalvěj na očistu mámina pokoje
a pár léčivých krystalů
a koupím jí pomerančovou šťávu, protože...
Bezva, tu miluje. Šťávu určitě vezmi.
Jo, tak super. Pak mi napiš, kdy dorazíš.
- To je děs, nevíš aspoň... - Už musím, tak čau.
Jebat na to.
Ale ne.
Ahoj, Suze, to jsem zase já.
Mámě se něco stalo. Dneska nedorazím.
Jo, Bettino, fantastisch.
To je parádní.
Alfie chtěl k večeři pizzu. Prosím žádnou televizi a...
Sakra, kdy se hraje ten Alfieho betlém?
Připomeneš mi to? Napiš to do kalendáře. Díky, čau.
Dáš si sendvič? Ano?
Ano, prosím.
- Dáš si taky oběd, drahoušku? - Ano.
- Ano a dál? - Ano, prosím.
Díky, mami.
Není zač, ty můj krasavče.
Mám něco navíc, kdybyste měli hlad.
My to nechceme, že ne, Tibby? Ne.
To není bio, že ne?
Chceš si ten výborný sendvič odnést do herničky?
Tamhle.
Bene?
Chceš si jít hrát?
Otočím tě.
A je to.
Ano.
Máme stejný svetr.
Mně ho upletla babi.
Jak se jmenuješ?
Tady máš, drahoušku.
Hodnej kluk.
Dáš mi prosím kousnout?
Kousnout.
Neříkej to mámě.
Pan Cheshire?
- Tady. - Jo.
Ano, tady.
Dobrý den. June je po operaci.
- Je v pořádku? - Jo, zotavuje se.
Chtěla vědět, jestli venku ještě pořád sněží.
Takže projdete těmi dveřmi, pak druhými nalevo
a doktor Khal a Titford už vás čekají.
- Jasně. - Dobře.
Kluci, nechtěli byste se podívat na moji rybičku?
- A dát si čokoládu? - Ano, prosím.
- Chceš čokoládu? - Jen jednu.
Za chvíli vás vyzvedneme a vezmeme vás do patra.
- Dobře, díky. - Díky.
Tak pojďte.
- Kdes to vzal? - Tamhle.
- Tys ho ukradl? - Ne.
Našel jsem ho. Kdo co najde, ten to má.
- Copak je ti šest? - Cože?
- Jsi v nemocnici, tati. - Nedbají tu o bezpečnost!
- Ksakru. - V nemocnici.
- Podívej, ta ryba má velké oči. - Tady je, ta velká.
Probírali jsme případ vaší matky na multidisciplinárním setkání,
a musíme vás informovat, že Junina rakovina rychle pokročila.
Doktor Khal vám může popsat dnešní proceduru,
ale bohužel poslední kolo chemoterapie nebylo tak účinné, jak jsme doufali.
Výsledky CT ukazují, že se rakovina nyní rozšířila
do dutiny břišní a pánve.
Nerad to říkám.
Simone.
Jo. No, já jsem Simon Khal.
- Díky, že jste přišli. - Simon Cowell?
Úspěšně jsme odstranili z plic tekutinu,
která jí znemožňovala dýchat.
Ale množství hmoty v břiše se výrazně zvýšilo a teď jí ucpává střeva.
A podle nás není chirurgický zákrok v jejím zájmu.
Je křehká, a i se stomickým sáčkem je nepravděpodobné, že by operaci přežila.
A další chemoterapie by na ni byla příliš.
Je mi líto, ale jsme toho názoru,
že už nemůžeme June nabídnout žádnou léčbu.
Jelikož má nefunkční střeva,
poskytneme jí teď hlavně pohodlí a maximální podpůrnou péči.
Už to trvá skoro tři roky, že ano?
Bojovala statečně.
Vím, že to, co Simon říká, není snadné vstřebat,
ale z praktického hlediska si tu June chceme na jednu nebo dvě noci nechat
a pohlídat, že má plíce čisté.
Nejenže tak naší June přidáme na pohodlí, ale taky zmírníme její úzkost.
Víte, jak zmírnit moji úzkost, Davide? Přestaňte cvakat tím posraným perem.
Omlouvám se.
Není to vaše June. Je naše.
- Naše June. - Promiňte.
Jen abych měl jasno.
To se tu jako bavíme o nějakým odpočtu?
Co tím myslíte? Do prdele.
Opravdu neradi se pouštíme do odhadů.
Ale právě to potřebujeme. Odhad. Jde tu o měsíce?
Protože, no... jestli nám máma umře,
zajímá mě, jak dlouho bude žít.
Zůstaňme optimističtí
a doufejme, že vydrží do Vánoc.
- Ale i to je nepravděpodobné, když... - Ty jsou za dva týdny.
Doktore Titforde, jestli cvaknete ještě jednou,
fakt vám urazím čuráka pěstí!
- Omlouvám se, promiňte. - Jasný?
- Jen klid, Mol. - Síla zvyku.
Prosím vás, jen potřebujeme chvilku na uklidněnou.
Dejte nám chvilku.
- Jistě. - Tohle je hodně hořká pilulka.
Snad nás chvilku můžete nechat.
- Samozřejmě. - Rozhodně.
Necháme vás o samotě.
Kdyby něco, jsme hned za dveřmi. Stačí říct.
- Jo, díky, doktore. Jo. - Díky, pane doktore.
- Opravdu se jmenujete Simon Cowell? - Já říkám „ano“.
Tati, neděkuj Titprdovi, jako bys vyhrál v loterii.
Je to kokot.
- Cože? - Je to kokot!
- Zasranej kokot! - Ztiš se.
Proč? Ať to klidně slyší. Máma ho o tu poslední chemošku prosila.
Neměl souhlasit.
Teď na tu spásnou operaci nemůže.
Prosím tě, neřvi, Molly.
A nemůžeš ji poslat na luxusní pobyt, Julie.
Teď už to prachy nezachrání, že ne?
Tak to je od tebe docela nefér, protože...
Vážně jsem ji podporovala, Molly,
a byla jsem fakt hodná.
A opravdu klidná.
- To už trochu přeháníš. - Nezačínejte zase, sakra.
- Pořád se jedna do druhý nasíráte. - Dobře, přestaň.
- Ano, je to směšné, Molly. - Jo!
- Přestaň útočit. - Ty přestaň.
Teď není vhodný se navzájem obviňovat.
- To nedělám. - To jsi celá ty.
Spíš jsi to celá ty. Jdi někam.
- Fakt celá ty... - Přestaňte! Dost!
Půjdu se podívat, jak se vede naší umírající matce.
Jestli se chcete přidat, tak se srovnejte.
- Connore, Cone. - Hlídám vás.
- Rozumíš? - Sklapni!
- Sklapni, tati. - Vás obě.
No, já nemůžu...
Druhé patro. Dveře se otevírají.
Jasně.
Navštívíme babi, zlatíčko?
- Babi. - Babi, jo.
Dobře, tohle je Junin pokoj.
Je po té operaci velmi unavená a pořád trochu ospalá.
Těžko si zapamatuje všechno, co říkáte, takže bude lepší neřešit nic složitého.
U postele má bzučák a já jsem na chodbě, kdyby něco.
Dobře. Díky.
Díky. Děkujeme.
Dobře.
June?
Junie?
- Jsi v pořádku? - Bernarde.
Chci pustit Mistrovské pečení a prý mám stisknout tohle tlačítko.
To jsem udělala a obrazovka zčernala.
Uvidím, co se dá dělat. Nemůžu nic slíbit.
Díky, Bernie.
- Ahoj, mami. - Ahoj.
Ahoj, mami.
Julie, neměla jsi chodit, zlato.
- Musíš do práce. - Jasně, že jsem tady.
Jdeme navštívit babi, že jo?
Opatrně, zlato. Bolí mě v krku.
- Respektive tady všude. - Dobře.
Jsme opatrní, že jo? Jo.
No vida, jak hezky ladíte ve svých krásných svetrech.
- Nejste k sežrání? - Ahoj, mami.
Obě moje nádherné dcery.
- Jak se cítíš, mami? - No, to víš.
Trochu to bolí, ale jsem v pohodě.
Mám pocit, že jsem tady zavřená už celé dny.
Malá svačina.
Zdravotní bratři jsou tu ohromně milí,
ale sestřičky jsou strašně nevrlé.
Každý se probírá jinak.
Za chvíli bude v pořádku. Mimochodem, já jsem Nancy.
Já vás slyšela.
Bože, zlato, dnešní ráno mě vyděsilo k smrti.
Probudila jsem se s pocitem, že dýchám přes tenké červené brčko,
a tak jsem sešla dolů a...
Co jsem to dělala?
Chtěla jsem si v kuchyni uvařit čaj.
A pak jsem se cítila, jako bych se topila.
No hrůza! A pak úplná tma.
Děsivý.
Příjemné to zrovna nebylo.
- Můžu se s maličkou pomazlit? - Ano.
Jasně že jo.
Opatrně, mami.
To je babi!
Malá June.
Jsi nádherná.
Myslím, že je mi každým dnem podobnější.
Ještě že nemá tvoji bradu, že, Molly?
Kde je Con?
- Tady, mami. - Miláčku.
To ty jsi všem řekl, ať přijdou, co?
Jasně.
- To mi připomíná... - Copak, mami?
Ráno po probuzení jsem viděla za oknem ptáky
a napadlo mě, že bychom si na Vánoce mohli dát husu.
Co myslíš, Cone? Jo?
Jo. Jo, dáme si husu.
To je výborný nápad.
Krůta je hrozně nezáživná.
- Vždycky je suchá. - Jo.
- Husa je super nápad. - Krůtu jsme měli...
Objednáme ji u Butlera. Když se usměješ, dají ti slevu.
Laciný husičky já měl vždycky rád.
Tati!
- Opatrně. - Opatrně.
Nerozesmávej mě, Berne.
Se smíchem to nepřeháněj.
Do hajzlu. Sakra.
Snažte se nevnímat svou rodinu jako zdroj hněvu či narušení vaší energie,
ale jako zcela samostatnou energii.
Zůstaňte neutrální.
Prodýchejte svoje emoce.
Dobrý den, jsem Jenny.
- Těší mě. - Jsem Patrick.
- Connor. - Jenny.
- Těší mě. - Zdravím.
- Patrick.
- Connor. - Těší mě.
- Těší mě. Dobrý den. - Rád vás poznávám.
Jsme tým paliativní péče.
Ano, máte to tam napsané.
- Jo, to je pravda. - Já hloupá.
Rádi bychom vám řekli...
Nemohli byste spíš chvíli mlčet?
Jen si chci ujasnit, co teď musím říct.
Vím, že vaší prací je pomáhat lidem umírat.
Nikdo to neřekne, na letácích to nestojí, ale je to tak, ne?
Uděláme to takhle.
Vezmeme mámu domů, co nejdřív to půjde.
Takže ji nebudete moct hladit po ruce a pomalu ji zabíjet opiáty
nebo nám radit v nejtěžších dnech našeho života.
Našeho? Jejího života, samozřejmě.
- Můžete ale... - Smím říct...
Ne, nesmíte. Pardon.
Můžete ale dohlédnout na to, že je všechno, jak má být,
abychom ji mohli zítra odvézt.
- Mols, jenom... - Jo?
Já myslím...
Naše matka je velice chytrá žena
a má svoji vlastní hlavu.
To má. Ví, co chce a co nechce.
Naše matka je velice chytrá žena, má vlastní hlavu a ví, co chce a co ne.
A i když si uvědomuje svůj stav,
možná se ho vědomě rozhodla ignorovat.
Popírání.
Mocný nástroj přežití.
Moc mě to mrzí. Byl to náročný den.
Ještě nejsme...
- Ještě jedna věc. - Snad mé sestře odpustíte.
Moje matka jistě...
Vím to, protože s ní hned po Connorovi trávím nejvíc času.
Moje matka určitě nebude chtít do hospice.
Tak před ní hospic ani nevytahujte.
- Vůbec. - Jistě.
A právě ten si vybrala ve svém plánu pokročilé péče.
A jelikož jsou Vánoce a hospice jsou stejně přeplněné...
Promiňte, v jakém plánu pokročilé péče?
Před pár týdny jsme se tu s ní sešli a probrali ho.
Mysleli jsme, že o tom víte.
- Co jste probrali? - Pokročilá péče?
- Kam sakra pokročí? - Nemluvte přes sebe, dost už.
Promiňte, co jste probírali?
- Naším úkolem je předestřít možnosti... - Máte splněno.
Tak už můžete jít.
Moc se omlouvám.
Děkuju.
Podložka na jógu. Sakra. Počkat, ještě podložku!
Zastavte! Promiňte.
Děkuju.
Dej si. Chceš, ne? Máš chuť?
Tak ber, tumáš.
Ochutnej, na.
A máme hotovo.
Druhé patro.
...čtverce. Říká se jim aplikace.
- Jo. - Dobře?
Co bylo zač to bílé, co venku padalo?
Ahoj. Ahoj všichni.
- Hels. - Jsem tady.
- Ahoj! Hels Bells! - Tak jsi dorazila!
Výborně.
Mami.
Ty dýcháš.
Bože, vypadáš úžasně. Pleť ti úplně září.
Ta je pro tebe. Jen ti ji... Nevadí?
- Jak ses sem dostala? - Naskočila jsem do letadla.
Říkala jsem ti, ať žlutou nenosíš. Nesluší ti, drahoušku.
- Stejně tě ráda vidím. - Taky tě ráda vidím, jo.
Úlet, že jsem tady!
- Jaký byl let? - V pohodě, všechno dobrý.
Nějak jsi nám přibrala, Hels Bells.
Začínáš vypadat jako já.
- No jo. - Panebože.
- Lidi... - Panebože!
To mě poser.
- V pohodě? - Děláš si prdel? Panebože!
- Gratuluju! - Děkuju!
- Ty vole. Cože? - Děkuju.
Panebože! Panebože, mami!
To je teda překvapení.
Chtěla jsem to oznámit osobně o Vánocích, ale už jsem tady. Už jsme tady.
Podívej, mami. Maličké buclaté vnouče jen pro tebe.
Na Velikonoční neděli. Super, co?
- Přitul se. - Chtěla jsem to říct před Vánoci.
Nemůžu tomu uvěřit. Fakt tomu nemůžu uvěřit.
- Jak je? - Je těhotná, Berne.
- Je těhotná, tati, čeká dítě. - Vypláchni si uši.
Ukaž se mi.
Tobě to sluší!
Ohromně jsi vyrostl!
Pamatuješ si mě?
- Ne. - Ale ne!
- Tibby. - To je hrůza.
- Nebudu Helen říkat, že máma umírá. - To je teta Hels.
Znáš mě! Bože, tolik jste mi chyběli.
Raz, dva, tři, čtyři, pět... Sedm.
Osm vnoučat, June!
Panebože, podívejme se na něj! Ahoj, Bene.
Má Matt radost? Kde je? Přijede?
Ten je momentálně na pobytu v oáze klidu.
Já teď asi půjdu...
Mami, zjistím, jestli někdo neopraví televizi, jo?
Do prdele.
Druhé patro.
Dveře se otevírají.
Dveře se zavírají.
Pomalu. Chyť se mě, jestli chceš.
Tak jo. Dobře.
Držím tě.
Páté patro.
Dveře se otevírají.
- Berne? - No?
Neměli by už pomalu jít?
Jo, dobře.
- Jasně, mami. - Dobrý nápad.
Tak pojď, zlato. Naskoč si.
Hodný kluk. Hop, hodný kluk.
- Hodný. - Ahoj, zlatíčko.
- Tati. - Ahoj.
- Ahoj, tati. Zavolám ti. - Ahoj.
Dobře. Tak pojďme, zlatíčko. Jdeme.
Zvládáš, Junie?
Máte velkou rodinu, June.
Je krásné, že vás všichni navštíví.
Je to neobvyklé.
Takhle se nesešli už... Ani nevím, jak dlouho.
Ach ty rodiny.
Konečně jdeš.
- Jak jsi na tom? - Dobře.
Jak ty?
Jo.
Měl bych tátu odvézt.
Tati?
Tati!
Strčte do něj.
Pane Cheshire?
- No jo, lásko... - Je čas jít domů.
- Neuvěřitelný. - Jo.
- Mám tě rád, mami. - Ahoj.
- Já tebe. - Opatrně.
Ona člověka utahá.
- Dobrou, zlato. - Vzhůru!
Dobrou. Děkuju.
Panebože.
- Chcete si o něčem promluvit, June? - Bože, to ne.
To se mi ulevilo.
A vaše jméno? Pardon, vypadlo mi.
Angeli Ikande.
Angeli?
Babička měla sen
a v něm prý slyšela, že se narodím, tak mě pojmenovali „anděl“.
- To je význam toho jména. - Anděl.
Krásné jméno.
Děkuju.
- Dobrou noc, June. - Dobrou noc.
Tamhle je bzučák, kdyby něco.
Ne... Teď už to dělat nebudu, jestli nevadí.
- Do hajzlu. - Co je?
- Dveře se zasekly. - Jo?
- Do prdele. - Co je?
Co je to za hluk? Do hajzlu.
Do prdele, ze stropu teče voda, tati.
- Cože? - Ze stropu teče voda.
- Počkej, rozsvítím. - Ne, na světla nesahej!
- Do prdele. - To není dobrý, co?
Proboha.
Podáš nějakou utěrku, Cone?
- Už chytám! - Nechal jsi puštěnou vodu!
Nikdy jsem...
Nenašel jsem lepší kombinaci chutí než Guinness a škvarky, Cone.
- Nikdy... - Tati, mlč.
- Neslyším, co Helen říká. - Cože?
Můž...
- Dobře. - Můžeš.
Jestli máma nemůže domů, bude bydlet u mě a je to.
- Jako u tebe doma, Molly? - Jasně. U koho asi?
Má bydlet s ní?
- Zeptej se. - Jo, se mnou.
A Connor a ty, Helen, a táta můžete bydlet u Julie.
Jo, bezva, klidně. Jo.
Naprosto v pohodě. Skvělý nápad.
- Mám spoustu místa. - Dobře.
- Tak dobrý. - Jo.
- Panebože. Jak se to vůbec stalo? - Táta zapomněl zavřít kohoutky.
Ne, to nikdy. Ne, nikdy.
- To snad není pravda. - Neuvěřitelný.
Ale Merkur je teď retrográdní.
Dobře, popojedeme.
- Co kdyby... - Co kdyby...
Ne, máma prostě bude bydlet u mě.
Ne, co kdyby...
- Promiň, řeknu jen jednu věc. - Ne.
Máme ty přízemní prostory s koupelnou a podlahovým topením,
takže je tam hezky teplo.
Pohodlíčko. Vejdeš se tam i ty, tati. To by bylo fajn.
- Je tam televize a tak. - Telka jak kráva.
- Možná by tam měli víc... - Jo, to by šlo.
No jen to řekni.
- Co? - Víc místa.
- To jsem říct nechtěla. - Dobře.
- Třeba najdeme vyhovující kompromis. - Vyhovující kompromis neexistuje.
- Jo, já už asi končím. - Jo.
- Connie, ještě zavolám.
Panebože.
Co to děláš?
Čistím vzduch, protože nikdo nejsme v pohodě.
Je to celý trochu stresující.
Mám pocit, že tu vězí velká koule rudý energie, a to není dobrý.
Musíme si představit, že ji objímáme a pak vypouštíme do éteru.
Takže si myslím, že u mě budete mít pohodlí.
Táta se včera skvěle vyspal
a myslím, že jsme s tím plánem všichni spokojení, takže neboj.
Určitě tam zamrzly trubky, Junie.
Myslím, že je to starým potrubím.
Víte co? Asi prostě zůstanu tady, jestli to nevadí.
Jestli nejste proti.
Cítím se tu bezpečně.
Je skvělé, že se tak cítíš.
To je hlavní.
Tým by to nejspíš taky považoval za moudré, June.
Fajn, dobře.
Miláčku, každopádně vypadáš vyčerpaně.
Máš hrozně moc práce.
Slušelo by ti opálení.
Jo.
Pohlídáš mi tohle, drahoušku? Pořád mi klouže z ruky.
Asi mi zhubly prsty.
Můžu pro vás ještě něco udělat, abyste se cítila příjemněji?
June, pamatujete si, jak jsme se ráno bavili
o vašich lécích na ředění krve?
- Chtěla jste to připomenout. - Ano, správně.
Hnusí se mi ta jehla do břicha každý den.
K čemu to je?
Nechceme, abyste měla další komplikace, a hluboká žilní trombóza umí potrápit.
Já teď tyhle věci nechci.
Kéž bych mohla jít na záchod. To nemůžu.
- Dobře, proberu to s ním. - Ano.
V tom případě potřebujeme podpis na tečkované čáře.
Jules to podepíše. Že ano, drahoušku?
Ano, jistě. No, jsem rád, že jste se rozhodla zůstat.
Víte co? Můžeme si teď promluvit.
- A pak bych prošla ty formuláře. - Jistě.
- Mám je v kanceláři. - Dobře.
- Papa, zítra se vrátím. - Na shledanou.
- Za chvíli jsem zpátky. - Ano.
Doktore Titforde...
Mohli bychom vyzdobit pokoj jako doma.
Koupit vánoční stromek a dát na něj nějaké řetězy a tak.
- Bude to pěkný. - To bych ráda.
- Bude to pěkný. - Jo, Hels.
Co to děláš?
Vyplňuju tenhle formulář.
Máma nechce lék na ředění krve, tak chtějí podpis.
Proč tvůj podpis?
Protože mám plnou moc, Molly, proto.
Panebože, co to sakra máš na prstě?
Mámin prsten. Mám jí ho pohlídat.
- Jsi prostě laskavost sama. - Požádala mě o to.
Nenechám si ho, jestli naznačuješ tohle.
- Tak proč ti ho dala? - Nevím. Protože jsem byla nejblíž.
Helen by ho svěřila na hlídání těžko, ne?
Už jsem tady já, tak mi ho můžeš dát.
Ne.
Je jedno, kdo ho má.
Jen chtěla, aby za něj někdo nesl odpovědnost.
Jo, to ta aura dospělosti. Škoda, že jí neoplýváme všichni.
Sestavila jsem pořadník. Jen na návštěvní hodiny.
Táta může chodit kdykoli, ale ostatní by měli dodržovat rozvrh.
Proč musíme mít rozvrh?
Možná bychom se měli prostě zeptat mámy, co chce ona.
Dělám to pro mámu, Jules. Zařídila jsem, abychom se my dvě střídaly.
Prosím tě, nekomplikuj to. Jen se jí to snažím udělat hezký.
Na ničem z toho nezáleží.
- Doktor říkal, že to musí být dneska. - Jo, já nemluvil o formulářích.
12. PROSINCE
Ahoj, mami.
- Babi! - Božínku, to je lidí.
- Co to neseš? - Svůj adventní kalendář.
- Tvůj... To jsi vyrobil sám? - Já pomáhal.
Vážně? Byla to týmová práce?
Raz, dva, tři...
Máš největší bambuli, jakou jsem kdy viděla.
- Hlasitěji! - Hokey cokey?
MOLLYIN POŘADNÍK JULIA A MOLLY – DRŽTE SE ROZVRHU
Malé obličejíky! Ty jsou bezvadné.
Kdy se vrátíš domů?
Nakonec se vrátím.
Tak jo, děcka. Zajdeme na horkou čokoládu.
S tím si nehraj. To je babiččina věcička.
- Jo, Bene, čokoláda. - Může být s marshmallows?
- A šlehačkou? - Jo!
13. PROSINCE
Máme krásné ráno, June.
Mám vám přinést čaj?
- Ať je nemám zplihlé. - Neboj.
14. PROSINCE
Láhev vína.
Láhev prosecca.
„Dickensova postava navštěvovaná duchy.“
- Mluvte. - Scrooge.
- Jo! Sakra, četl jste řešení! - Ne, přísahám.
- Ale ano. - Ne.
Tuhle už zvládnu sám.
- V pořádku, June? - Dobře, na 11 písmen.
Nic.
16. PROSINCE
To by se Benjimu líbilo.
17. PROSINCE
Zkusím ji oklamat.
Neboj se.
Dort. Miluju dorty.
Jo!
- Miluju dorty. - Mňam.
- Trubka! - Trubka!
Šup.
18. PROSINCE
- A tím postoupíte vpřed. - Jo.
To samé na pravé ruce.
Aha, dobře.
Přeju bezva dobrodružství.
- Děkuju. - Ahoj.
Co se to tam děje?
Nemoc už mu brání plnit seznam přání, tak jsme uspořádali sbírku
a... pořídili jsme mu tohle.
Dneska ráno leze na Everest.
- Ano. - Ano.
Úžasné.
Betlém?
Musíme odcestovat až do Betléma?
To je strašně daleko!
A Marie je...
Každou chvíli porodí dítě.
Connore.
Má tě šíleně moc ráda.
Nechci, aby umřela.
Máma zemřela v nemocnici.
Když mi bylo osm.
Já to kvůli škole propásl.
Všichni dospělí kolem mě říkali, že neměla žádné bolesti a...
vždycky budu mámu nosit v srdci a...
A je v něm. Mám ji v srdci, ale...
všechno to ostatní byly jen kecy.
Všichni tvrdili, že byla připravená.
Ale to se nikdy nedozvím.
Měl bych to snazší, kdybych věděl, kdy odejde.
Proto teď...
považuju za svou povinnost
zajistit lidem pořádné rozloučení.
Na ostatním nezáleží.
June, tady máš.
Díky.
To je hnus.
Cítím se tak... nedůstojně.
Všechno je strašná dřina.
Ve skutečnosti si vedeš skvěle, June. Všichni tady říkáme, že jsi vážně pašák.
Opravdu?
To je moc milé.
Díky, drahoušku.
Co zpíváš? To je Ray Charles?
Popravdě, vlastně ani nevím.
Možná je to Sinatra.
To je ono.
Ne, zní to jako Ray Charles.
Tak jo, teď vydrž stát, June.
Výborně.
Dobrý?
Tak jo.
Bezva.
Upřímně, Sinatru moc nemusím.
- Připravená? - Vlastně ani Boba Dylana.
Ani Picassa.
Nikdy jsem to nepřiznala.
Vlastně totiž nemůžeš říkat, co si opravdu myslíš, nebo jo?
Tak jo. Připravená?
Víš, Bernie mi Raye Charlese zpívával.
Teď už to nedělá.
Připravená?
Tak pojď.
Tři, dva, jedna.
A co bolest? Chceš doplnit morfin?
Víš ty co?
Asi jo.
Nebo myslíš, že mám počkat na později?
Myslím si, že se ti vážně daří bojovat statečně, June.
Ale zrovna dneska to nutně dělat nemusíš.
Tak co kdybych přinesl čaj a nějaké léky a pustili bychom si Mistrovské pečení?
- Co na to říkáš? - To zní parádně.
- Zdravím, Nadiyo. - Zdravím.
- Nadiyo... - Ta je skvělá.
Chystám čokoládový dort z čokoládového těsta
a na něm bude vrstva slaného karamelu a arašídů
a pak vrstva čokoládové pěny a...
Jak to podle tebe zvládají?
Tvoje rodina?
Docela dobře.
Connor je dobrá duše, že?
Ano, je. Je úžasný.
To, jak se o mě stará, je úžasné.
Nejsem si jistý, jak to zvládají holky.
Těžko říct.
Lásko, určitě to zvládneš?
Jasně, že to zvládnu, zlato. Promiň, jen jsem unavená.
Promiň, neslyšel jsem. V kuchyni je místy blbý signál.
- Co jsi říkala? - To máš fuk.
Fakt je to fuk. Buď bez obav.
Do prdele! Zasranej krám.
Dveře se otevírají.
Dveře se zavírají.
A máme tu velkou šanci. Acapulco...
No do pr... Sledujte!
Sledujte Acapulca! Přihraj, ty pitomče!
Do hajzlu, co to bylo?
Ty jsi ale debil! Debile! Jsi debil a umíš leda hovno!
- Ahoj. - Ahojky.
Jak se všichni máte?
Co to sakra vlečeš? To je lednička?
Jo, je.
Mohla jsi něco říct. Celý dopoledne piju teplý.
Napadlo mě, že by se hodila kvůli návštěvám, mami.
Chápeš, na víno a občerstvení a tak.
Na sýr a krekry.
Heineken.
Cože? Co to bylo?
Sakra, odtamtud bych dal gól i já. Stačilo do něj ťuknout.
- Tati, sklapni. - Zlato, vážně je to nutné?
Vždyť za mnou nikdo nepřijde,
protože budou slavit svoje Vánoce doma, tak...
- Mami. - Však víš.
Miluje tě spousta lidí. Jasně, že chtějí přijít.
Heather a Derek z čísla 58 se prý staví.
Ne, řekni jim, ať se neobtěžují.
Budu si s nimi připíjet pak šestadvacátého, takže...
Dobře.
No, teď se nezdržím. Vrátím se v sedm.
- Přivezu ravioli od Franca. - Sundáš ji ze mě?
- Je těžká. - Ano, hrozná věc. Dobře.
Přihraj, ty pitomče!
- Franca ode mě pozdravuj, ano? - Jo.
- Vždycky jsem ho měla za krasavce. - Jasně, vyřídím.
- Tak jo, uvidíme se později. - Počkej na mě.
Můžeš mě hodit do sámošky, když máme tu ledničku.
Aspoň budu užitečnej.
Dobře, přistrčíš mi vozík, Jules?
Ty se mi snad zdáš.
Ne, k autu dojdeš, tlusťochu. Pojď.
Dobře, tak snad parkuješ poblíž.
Můžeme se cestou stavit na rybu s hranolky.
- Štveš mě. Rozluč se s mámou. - Dobře.
- Ahoj, zlato. Čau za chvíli. - Pojď.
Dobře, jsem z toho sezení trochu ztuhlej.
- Už jsem seděl dlouho. - Nevzal sis kabát.
Čti mi, Cone.
Číst nahlas druhým není moje silná stránka, mami.
Vždycky se mi z toho dělá špatně.
Teď je vhodná chvíle to zkusit.
„Jestli existují nějaké ráje,
moje matka
bude jeden mít sama pro sebe.
Nebude to žádný maceškový ráj
ani křehký ráj plný konvalinek,
ale ráj temně rudých růží.
Můj otec bude sahat hluboko jako růže,
vysoko jako růže...“
Jak se daří?
Jo.
Co to znamená?
Jsi v pohodě?
Kde je máma? Na záchodě?
Proboha, už je tam moc dlouho. Zkontrolujeme ji. Mohla by být mrtvá.
Víš, že je fakt...
Je fakt slabá.
Víš to, ne?
Není na tom dobře.
Dobře, už to nevydržím. Zkontroluju ji.
Prostě to udělám.
Mami?
Potřebuješ pomoct?
Panebože, půjdu dovnitř.
Jsi v pořádku, mami?
Drahoušku, proč máš na sobě žlutou? Říkala jsem ti, že ti vážně nesluší.
Ne, nechytej mě za ruku. Máš zpocené dlaně.
Promiň.
Matt na Vánoce nepřijede, že ne?
Ne.
On... Nemůže. Nemůže přijet.
- Moje břicho. - Proboha.
- Bolí mě břicho. - Mami.
- Potřebuju... - Sestřičku?
- Ne, chci... - Obejmout?
Ne. Zmlkni, Helen.
- Jen sklenici vody, prosím. - Ano.
Drahoušku, mám děsně sucho v puse a na jazyku příšernou pachuť.
Tady máš. Na.
Stačilo?
Mám tě moc ráda, zlatíčko.
Já tebe taky, mami.
A to maličké taky.
Nemůžu se dočkat, až si ho pochovám a uvidím jeho tvářičku.
Miluju vůni novorozeňátka.
ÚRAZY A POHOTOVOSTNÍ SLUŽBA
Bože, to je kosa.
Táta šel do hospody. Tady máš klíč k bočnímu vchodu.
Jak se jí daří?
Celá hoří, tak jsem na ni stříkala minerální vodu ve spreji.
Dobře.
- Hels, to ne. - Já jen...
- Promiň, jen... - Bože.
Vím, že je to sobecké, ale...
Tvoje a Mollyiny děti mají svoji babi.
A já jsem si prostě vždycky myslela, že pokud budu mít dítě,
bude mít tu nejlepší babi na celém světě.
Že budu mít mámu, která mi s tím vším pomůže a...
chápeš, možná i vlastní rodinu.
Bože. Bože.
Jsem přestárlá těhule bez partnera, co si strká do podprdy krystaly.
Nevím, proč jsem s dítětem tak otálela.
Pořád mě zaměstnávaly jiné věci
a teď se fakt hrozně bojím, Jules,
protože budu příšerná máma.
Ne, přestaň. Ne. No tak.
- Jo, budu. - Ne, nech toho, přestaň.
Podívej se na mě.
Dobře, tak zaprvé,
budeš skvělá máma a Matt bude úžasný táta.
- Ne, nebude. - No tak, určitě bude.
- Ne, je... - Určitě bude.
Úžasný táta nebude, protože to dítě není jeho.
Už dávno jsme se rozešli.
Cože?
Myslela jsem, že máme otevřený vztah, ale zjevně jsem s jinými spala jenom já.
Jasně. Sakra.
- Jo. - Dobře.
Tak kdo je teda táta?
Gustav.
- Gustav? - Jo.
Tohle on dělá. On...
Z dobroty srdce má s lidmi sex, aby jim pomohl zplodit dítě.
Zadarmo.
Udělala to moje kámoška Genevieve. Hned to vyšlo. Je to úplně legální.
Musela jsem mu podepsat zproštění odpovědnosti.
Jasně.
Ale celkově byl na mě fakt hodnej, vážně.
- Dobře. - Vážně.
Dobře, to je dobře.
Prostě... Prostě jsem to příliš oddalovala.
Jinak už to nešlo.
Měla jsi něco říct dřív, ty hloupá.
Já vím. Nikomu to neříkej.
- Dobře. - Ne, počkat. Můžeš?
Řekneš to za mě? Já to nezvládnu.
Dobře.
- Jo, dobře. - Děkuju.
Všechno dobře dopadne.
Bože.
Díkybohu, že jsi tady.
Z Helen už jsem šílela.
Bože, mami.
- Můžeš mě zvednout, drahoušku? - Jo.
Tohle, pak tohle. A je to.
Jak se cítíš?
Tak. Dobrý?
To děťátko už neuvidím, že ne?
Nejspíš ne, mami.
Ale budou v pořádku, vážně.
- Helen to zvládne, slibuju. - Bože.
Nemluv o tom. Rozbrečíš mě.
Ne, dobře, neplač. Radši... Tady.
Přestaň. Už ho mám, no tak.
- Na. - Děkuju.
- Copak dneska máme? - Máme ravioli s máslem a šalvějí.
To zní lahodně.
- Já vím. - Můžu si přičichnout?
Tady jsou. Panebože.
Jo, tak prosím.
Voní úžasně.
Možná si pak trochu dám.
Mami.
Chci ti něco ukázat.
Sněží!
Moc ráda sleduju, jak padá sníh.
S trochou štěstí se možná vrátím jako sníh.
A všechny vás o Vánocích uvidím.
Jo.
Kde je táta?
Vrátil se domů.
Nejspíš se ukáže později.
Postaráš se o něj, že jo? Až tu nebudu.
- Jasně. - Slibuješ?
- Jasně. - Jo, protože ty jsi ta silná.
Mami, poslyš, ty jen...
Prostě se vůbec netrap, ano?
Ničím tady. Neboj se o ně.
Všichni budou v pořádku.
O to se postarám. Vážně.
Ano, ale ne takovým tím arogantním způsobem,
jak to občas děláš, dobře?
Dobře.
Nebudeš se zlobit, když umřu, že ne?
Mami.
Ne, mami.
- Samozřejmě, že se nebudu zlobit. - Dobře.
Dobře, hned se cítím líp.
Nemáš s sebou řasenku?
Jo, myslím, že mám.
Tak sem s ní. Ať vypadám k světu.
Umřu poprvé. Ať mi to sekne, až se to stane.
Dobře.
- Možná i trochu rtěnky. - Dobře.
Dobré ráno, June.
Jak se dnes máme?
Tohle jsi viděl?
Pořadník.
- Užitečný? - Prohlédni si ho pořádně.
Už chápu. Julia a Molly se tu vůbec nepotkají.
- Na to narážíš? - Udělala to schválně.
Takhle to chodí už roky.
No vážně.
Přála bych si, aby si to vyříkaly, fakt.
S rodinou je to těžké.
S děvčaty je to těžší než s kluky.
A já mám hned tři.
Občas říkám, co bych neměla.
Prostě jen mluvím na rovinu.
Mám dojem, že to je tvoje velká přednost, June.
Tak proč to teď neděláš?
Musím je sem dostat obě dvě.
Určitě přijdou?
Když budou věřit, že umírám, tak jo.
- Haló? - Zdravím. Mluvím s Julií?
- Jo, to jsem já. - Angel z Nemocnice princezny Marie.
Proboha, děje se něco?
Ptá se po vás. Raději byste měla přijet.
- „Dave se pořád budil.“ - Jerry, vem si ji.
Musím do nemocnice. Brzy se uvidíme, miláčkové.
- Ahoj. - Je máma v pořádku?
Jo, je v pohodě.
Vrátí se včas na snídani?
Jo, nejspíš bude za chvilku zpátky.
Tak jo, Junie. Přišla jsi v polovině příběhu.
Nevíš, co se děje. Začneme od začátku?
Tibe, co říkáš?
Jo. Dobře, tati.
Bernie?
Je čas na Juninu houbovou koupel.
Klidně můžete zůstat.
Nebo jsou v kantýně ve slevě slaninové sendviče.
Je to na vás.
Dobře, podáte mi... Jo.
Tak jo, lásko. Nebudu pryč dlouho.
Ta houska je trochu...
Nechci ji.
Tohle jsou ale příšerný místa, co?
Příšerný, k posrání příšerný. Jo.
Jo.
Tak jo, už jdou.
Ahoj.
Mami.
Víte co? Už se cítím dobře.
Byl to planý poplach. Jsem to ale husa.
Asi vám dopřeju soukromí.
Chci napsat dopis.
Pro to maličké. Pro Helen.
Pro obě. Napadlo mě, že byste mi mohly pomoct.
Nemáte kus papíru?
Nemusela jsi nás tak děsit. Sakra, mami.
Ano, musela.
Vy smradi malí.
Sednout na zadek.
Přišel jsem o nohu.
Jo.
Asi tak ve vašem věku.
Jo, mýmu nejmladšímu byly teprve dva.
Na lodi.
Fakt obří. Jak přeplouvají oceán, jo.
Jo, zrovna jsme kotvili a...
lano se zachytilo
a loď se pohnula,
a tak mi ji sevřelo.
Ovinulo se kolem a sevřelo mi ji,
až mi ji urvalo.
Jo.
Jo, jasně, přišili mi ji zpátky.
Úžasný, co? Jo, prostě...
mě zase sešili.
Přišili mi ji a dali mě dohromady.
Jo.
Akorát tady nahoře ne.
„A tvoje tety Mol a Julia ti budou oporou.
Protože i když vím, že spolu měly spory,
taky vím, že se ve skutečnosti mají rády.
Obě je mám ohromně ráda,
ale mám je ještě dvakrát radši, když se mají rády navzájem.“
Chceš začít, nebo mám...
Jako malá jsem chtěla být jako ty. Udělala bych, cokoli bys chtěla.
Chtěla jsem stejný oblečení i stejnou sodovku se dvěma brčky.
Ty samý brambůrky, sakra.
Chtěla jsem křečka, protože jsi ho měla. Křečky úplně nenávidím.
V mých 13 ses odstěhovala a já tě za to nenáviděla.
Nenáviděla jsem tě, protože jsem tě tak ráda měla u sebe.
Ale už ses doma moc neukazovala a já měla pocit, že tě nevídám.
A asi jsem se cítila trochu opuštěná.
Pak se z tebe stal hrozně úspěšnej člověk,
kdežto já pořád hledala drobný za pohovkou.
Fakt nechápeš, že jsem z toho totálně šílela?
A vždycky jsi měla úžasný vlasy. Fakt mě to sere.
Jules?
Chceš snickersku?
Jo.
Díky.
A máš Toma. Dokonalýho Toma.
Otěhotněla jsem, sotva jsem Jerryho poznala,
a zjistila jsem to až v 22. týdnu.
Vlastně žasnu, že je Syd normální.
Celou tu dobu jsem...
hulila trávu a chlastala vodku.
Já toho vždycky měla moc.
Děsilo mě, že mi jedno z dětí upadne
nebo nějaký někde zapomenu.
Což se i stalo.
Jednou jsem Ellu nechala na Heathrow u výdeje zavazadel.
A Tom, jo...
Jo, Tom je... je úžasnej.
Ale pracuje na druhý straně podělaný planety.
Většinu času jsem sama.
Ty máš aspoň Jerryho doma.
Mít Jerryho doma ne vždycky pomáhá.
Jde o to, že máš na výběr.
Kéž bych tak mohla zůstat doma s dětmi.
A to právě nemůžu.
Mám tolik povinností.
Musím platit za náš život,
máminu a tátovu hypotéku a vaši hypotéku, když nezvládáte,
což vím, že nemám vytahovat.
Heleninu terapii.
Connorovu další krizi.
Všechno je na mně.
Máma umírá, ale už roky jsem s dětmi nestrávila tolik času.
A k tomu ještě ten pocit viny.
Všechny zmeškaný školní představení a fotbalový zápasy a...
Chápeš, ty jsi ta matka, co stojí na kraji hřiště
a rozdává domácí flapjacky.
Fakt se jim můžeš věnovat.
Máš ohromný štěstí.
Pamatuješ si ty sandály? Jak na nich byly...
přes palec dva modrý a jeden červenej květ?
Ne.
Ale jo. Máma ti je koupila tehdy na Hayling Islandu.
Pamatuješ si je.
A já závistí zadržela dech až do omdlení.
Táta se tak naštval, že nás vysadil a musely jsme pěšky.
Vyhodil nás z auta.
A Connora to tolik rozrušilo, že se Helen poblil do vlasů.
Museli jsme jet zpátky a koupit mi druhý.
Jo.
Jo, vzpomínám si.
A pak jsme měly úplně stejný.
Jo, ladily jsme spolu.
A pak jsi jeden z těch svých, ten levej, zapomněla na pláži.
Už jsme ho tam nenašli.
No jo.
A pamatuješ si, že já svůj levej ztratila?
Proč se o tom bavíme?
Protože jsem ho neztratila.
Zahrabala jsem ho.
- Cože? - Zahrabala jsem ho v zahradě u čísla 75.
Chtěla jsem s tebou ladit.
Podívej.
Vím, že jsem ti nějakou dobu chtěla provést obřízku obličeje.
Ale vím, že jsi dobrej člověk.
Omlouvám se.
Taky se ti omlouvám.
Chceš uvařit vánoční večeři společně?
Jo.
To by bylo bezva.
Tak.
„Kokod.“
Co je to „kokod“?
Kokot, drahoušku.
Prosím. Deset mililitrů morfia.
Bude pomalu proudit následujících deset hodin.
Dneska se tedy trochu vyspíte. Za chvíli se ještě vrátím.
Kokota s „d“ ti neuznám, mami. Takový slovo ani není.
Nech mě podvádět.
V životě jsem podváděla příliš málo.
Měla jsem být trochu víc rozhoďnožka.
Víc se utrhnout z řetězu. No tak.
No tak, vrať ho tam.
Jo.
Co tvoje sestra?
Vaříme spolu vánoční oběd.
Maminko.
Kolik je hodin?
Ahoj, ospalče.
Tati, můžeš odnést ty svoje piva?
- Udělala jsem místo v lednici. - No... jo, dobře.
Potřebuju čurat.
Odnesu je, jo.
Tati, když už jsi tam,
můžeš vytáhnout máminu vánoční vázu z té krabice a vypláchnout ji?
Je trochu zaprášená.
Jo.
Dáme do ní cesmínu, co jsem nastříhal.
- Tati! - Co?
- Tiše. - Jo, dobře.
Connore, počkej.
Connore, počkej!
- No jo, Cone. - To byla mámina vánoční váza.
- Já vím... - Jedna z mých prvních vzpomínek.
Moje máma, tvoje žena...
- brzy umře. - Jo.
Umře už kurva brzy.
Uvědomuješ si to, ne?
Já totiž vidím, že sakra jenom chrápeš
a vykládáš blbý vtipy a chlastáš
a luštíš křížovky
a na všechny z vysoka sereš.
- Cone. - Sereš na všechno kromě sebe.
Všiml sis vůbec, kde jsme, tati?
Chováš se jako naprostej ubožák.
Prosím, buď mámě oporou
a už se do prdele prober!
Miluješ ji vůbec ještě?
Jdu do hospody.
Do prdele.
Díky moc! Děkuju.
Děkuju, lidi.
Jako další vystoupí člověk, kterého všichni znáte.
Barry, byl tady můj táta?
Vteřinku, Cone. Hned jsem u tebe.
Dobře.
...Bernie a dneska večer zazpívám písničku
s názvem „Georgia“.
Ano, je pro moji ženu.
Někteří ji možná znáte.
Já teda rozhodně jo.
- A není to Georgia. - Sakra.
Jmenuje se June, Junie. A...
Dneska tady není, protože...
je...
No, protože je v nemocnici a...
A už brzy nebude...
mezi námi.
Chtěl jsem to zazpívat, protože...
Aby věděla...
Byl jsem tak trochu hajzl.
Docela děsnej táta...
pro svýho kluka.
Ale mám hodný děti.
Takže prostě...
Tohle je pro ně všechny. Tak jdeme na to.
Georgio,
ach, Georgio.
Klid nenacházím.
Jen dávná sladká píseň
mi Georgiu
připomíná.
Povídám, Georgio,
ach, Georgio.
Píseň o tobě
se ke mně nese sladká a jasná
jako měsíční zář
přes korunu borovice.
I jiné ruce se ke mně natahují.
I jiné oči se něžně usmívají.
Přesto ve svých klidných snech vidím,
že má cesta
vede zpátky, zpátky k tobě, Junie.
Ach, June.
Ach, má Junie.
Vůbec klid nenacházím.
Jen dávná sladká píseň
mi mou Junie...
Pořád mi tě připomíná.
Pořád mi mou Junie připomíná.
Tak jo.
- Hodně štěstí. - Dobře.
- No tak. - To je ono, zatlač.
Dobře, hotovo.
Tak jo.
Sakra.
Tati?
Co je?
Tahle cesmína měla přijít do té vázy.
Měl bys ji mámě dát.
- Bude se jí líbit. - Děkuju, chlapče.
Omlouvám se, drahá.
Junie.
Ach, Junie.
Junie.
Ach, Junie.
Jen dávná sladká píseň
mi mou Junie
připomíná.
Povídám, že jen dávná sladká píseň
mi mou Junie
připomíná.
Zazpíváš mi, až umřu, Bernie?
Moje Junie.
Nech toho. Ty neumřeš.
Ano, umřu.
Děvče moje drahé.
Cone.
Zítra je Štědrý den, Cone.
- To si nemyslím, tati. - Musí být.
Ona už nevydrží.
Musíme oslavit Vánoce zítra.
Dobře.
Jo.
Tak veselé Vánoce.
- Cože? - Je po půlnoci.
No jo.
Veselé Vánoce, synku.
Všichni pozor. Poslouchejte.
Dnešek je výjimečnej den,
protože dneska jsou Vánoce.
Ne, nejsou, dědo.
Vánoce jsou příští týden.
No dovolte. Ano, jsou. Jsou to Vánoce pro vaši babi.
Promiňte, ale máte svoji babi rádi?
Jo.
To stálo za prd, že jo? Tak máte svoji babi rádi?
Jo!
Jasně, tak uděláme z dneška ty nejlepší Vánoce, jaký svět kdy viděl?
- Ano! - Ano! Co?
- Ano, prosím! - Výborně.
Neboj se, Cone.
Prostě žij vlastní život.
Prostě zůstaň přesně takový, jaký jsi.
Děkuju, že jsi moje máma.
- Jsem tu. - Máš všechno?
Jo.
Kde jsou husy, Jerry?
- K těm husám... - Jerry, kde máš husy?
Neděs se, ale mám něco lepšího.
Dobře?
No tak, zeptej se mě.
Co to kurva je?
Dvakrát gooducken.
Cože?
Je to vykostěná kachna nadívaná vykostěným kuřetem.
Říkáš si: „A to je celé?“ Ne, to všechno nacpali do vykostěné husy.
A fakt takovou věc seženeš. Bum. Nemáš zač.
A stály mě totéž, co by stály dvě husy.
To máš šest ptáků za cenu dvou.
Rozumíš? Kdo je teď král nakupování, co?
Miluju tě, ty pitomče.
Kdyby se nás někdo zeptal, jaké to je,
asi bych to nedokázala popsat.
Ne.
Čekat na něčí smrt.
- Mám děsnej hlad. - Jo.
- Ještě není ani jedenáct. - Bojím se pohnout, abych ho nevzbudila.
Dáš si sendvič? Můžu skočit do kantýny.
- Jo. Máš hotovost? - Přinesu ho. Mám kartu.
Dobře.
Tak jo.
Najdeš mě tady.
- Chceš hnusnej sýr, nebo hnusný krevety? - Obojí.
Dobře.
Tady máš ty nálepky.
- Ahoj. - V pořádku?
Jo, díky. Jen si dojdu pro sendvič.
Dobře.
Kluci, dělejte!
Máme pro tebe překvapení.
- Vezmeme tě na fajn místo. - Jo.
- Připravená? - Držím.
Jedeme.
Kam to jedu?
Pozor na roh.
PRO HELEN A DĚŤÁTKO S LÁSKOU BABI
Co je první? Pastýři, nebo král?
Myslím, že nejdřív pastýři.
Kde jsou koruny? Máš korunu?
Podíváš se mi, jestli už jdou?
Koukni ven a uvidíš. Bene, vykoukni.
Už babička jede? Vidíš ji? Blíží se?
- Už jede? - Žádná babi.
- Ne? - Ne.
Jen židle.
Tudy.
Dveře se otevírají.
Dveře se zavírají.
Na, babi.
To jsem ti vyrobila.
Na naše představení.
LÍSTEK PANA ANGELA NA DNEŠNÍ PŘEDSTAVENÍ V NEJVYŠŠÍM PATŘE
Je to tvoje koruna, nebo tahle? Tohle je tvoje, že?
Tibe, musíme to vymyslet.
Nejdřív musíš hrát ovci
a pak ti honem nasadíme korunu, dobře?
- Nejdřív ovce. - Ovce.
- A pak koruna. - Pak koruna.
Tibe, vypni to.
Veselé Vánoce, babi.
Zůstaňte tu. Řeknu ostatním.
Alfie, kde je osel?
Lidi, pohněte si. Je tady.
- Je tady. - Už jede.
- Je tady. - Můžeš?
Já jsem jako kluk hrál v Pirátech z Penzance
a režisér pořád zdůrazňoval tempo.
Tak hlavně v tempu.
- Rychle, Tibalte. - Tibe, vypni to.
Kde je ten osel?
- Kde mám vousy? - Tady jsou.
Kde mám vousy já?
- Billy, kde... - Tak jo, honem.
- Dobrý? - Všechno?
To máš blbý. Narvi to tam.
Dělej!
Děti pro tebe mají překvapení.
- Ello. - Dědečku!
- Tibby. - Co?
- Ello! Moje vlasy! - Musíme se připravit.
Vítej na našem živém betlémě, babi.
„V městečku jménem Nazaret
žila byla mladá žena jménem Marie.
Jednoho dne se jí zjevil anděl Gabriel a řekl jí, že bude mít dítě.
Lidé říkali, že je to zázrak, neposkvrněné početí.“
Neposkvrněné početí, úplně jako to moje. Vlastně ne. Já si užila víc srandy.
- Helen, nech toho. - Promiň.
Takže Marie s Josefem šli do Betléma, kde se dítě mělo narodit.
Oslíček, oslíček
na cestě prašné.
Billy, nastup!
Musí dál se plahočit.
Nese břímě cenné.
Kdo to přichází?
Dobrý den, pane.
Moje žena čeká dítě.
Gratuluju.
Ubytujete nás?
Jsou Vánoce, kámo. Máme plno.
Ale můžete spát ve stáji.
Trochu tam táhne, ale nic hrozného.
Co za to?
Deset... dávných peněz.
- Zaplatím později. - Platí.
Pojď, Marie, je tam krásně teplo. Ano, můžeš si na chvilku lehnout.
Josefe, to dítě už chce na svět.
Soustřeď se. To zvládneš.
No tak, Marie. Seber se.
Zaber.
Dýchej.
No tak. Zatlač!
Zatlač!
Jak mu budeme říkat?
Co třeba... Ježíš?
To zní dobře.
Nebeský, nádherný, andělský Gabriel mezitím našel pastýře a mudrce.
- Pastýři? Mudrci. - A přivedl je k Ježíškovi.
Přinesli mu zlato...
Kadidlo...
A myrhu!
Tak jedeme.
Dobře, zatlač.
To je ono. Šup, tudy.
- Šup. - Hleď, Ježíši!
Neseme zlato, kadidlo a myrhu.
Tichá noc, svatá noc!
Zavládl klid a světlo přejasné
u dítěte a matky panenské...
V jesličkách dalekých,
když postýlku nedostal,
Ježíšek maličký
k spánku se ukládal.
Hvězdy z oblohy jasné
dolů na něj shlíží,
jak Ježíšek maličký
na slámě leží.
Vtom kraví zabučení
ze sna ho probudí.
Ale Ježíšek maličký
slzu neuroní.
- Tati. - Je čas.
Zvládnu to.
Junie.
Junie,
ach, Junie.
Jen dávná sladká píseň
mi mou Junie
připomíná.
Povídám, Junie,
ach, má Junie.
Píseň o tobě
se ke mně nese sladká a jasná
jako měsíční zář korunou borovice.
O ROK POZDĚJI...
Gooducken dva roky po sobě.
Už je z ní vlastně tradice.
Ahoj, ty poklade maličký.
Doufám, že si tento dopis jednou přečteš a pocítíš, že mě tak trochu znáš.
Nic by mi neudělalo větší radost než se s tebou setkat.
Jsi potěšení pro oči. To vím jistě.
Určitě jsi celá tvoje máma.
Je to výjimečná osoba.
Nikdy ji nezajímalo, co si myslí okolí.
A to jsem na ní vždycky obdivovala.
Ale prosím tě, vyřiď jí, že babi vzkazuje,
ať opravdu nenosí žlutou.
Tebe poslechne.
Kéž bych mohla zažít tvůj příchod, ale přivítá tě tvoje báječná rodina.
Tvoje tety Molly a Julia a strýc Connor tě vždycky budou držet za ruku
a milovat tě za každých okolností.
Tak jako já.
Ohromně.
Moc ti přeju tu možnost poznávat tento krásný svět.
Máš se na co těšit, zlatíčko moje.
Nastřádej spoustu vzpomínek.
Díky dobrým vzpomínkám budeš žít věčně.
Přesně jako já.
BABI
Nezapomeň taky tropit hlouposti a neber věci až moc vážně.
Je důležité se pořádně smát.
Tvůj děda ti ukáže, jak na to.
Vyřiď mámě, že mi chybí.
A že jsem na ni šíleně hrdá.
A nikdy, prosím tě, nikdy jí nepřestávej říkat,
že ji miluješ.
Bude v sedmém nebi.
Já prožila báječný život už jen proto, že jsem patřila do téhle rodiny.
Ta je mým největším úspěchem
a mým největším dobrodružstvím.
Pozvedněte číše.
- Na June. - Na babi.
- Na mámu. - Na June.
- Na mámu. - Veselé Vánoce, tati.
Mám tě ráda.
Na zdraví.
Kdyby něco, pořád jsem tady.
Jen se tak toulám všemi svými vzpomínkami.
Přeskakuju z jedné do druhé.
Benji, sněží!
Zůstanu tady navždy, můj andílku.
Srdcem i duší.
Dokud se jednoho dne nesetkáme.
Mám tě moc ráda.
Všechny vás mám moc ráda.
Sbohem,
June.
Překlad titulků: Růžena Svobodová