Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
F. FINCH MARKEDSFØRINGSSJEF
AMBULANSEARBEIDER MADELINE FINCH
CITALOPRAM TABLETTER
INNKOMMENDE ANROP
Det er veldig sent, Alice.
Du skulle ikke bare ha dratt sånn.
Pappa vil ha tilbake bilen sin.
- Alice, jeg vet ikke hva jeg skal si. - Hvor er hun? Kommer hun hjem?
Faen.
Klokken er over to nå.
Dro hun til leiligheten? Hvor er hun? Mads, hvor er bilen min?
Jeg vet ikke, Frank. Bare ta bilen min i morgen.
Det handler jo ikke om bilen, Mads.
- Så du jobber ikke i dag heller? - Nei.
Er ikke stasjonen underbemannet, da?
- Jo. - OK.
Beklager, vi ble brutt.
Ring tilbake.
Hun tenkte seg ikke om, Mads.
Skal jeg ringe og sjekke at hun kom seg vel hjem?
Pappa lurer på om du er i leiligheten igjen.
Hvis ikke du vil snakke med oss, så send en melding... Hva for noe?
- Når skjedde dette? Nå? - Hva er det som skjer?
- Alice, er du skadet? - Hva er det?
Ble den andre personen skadet? Alice? Hva med den andre?
- Ser du noe? - Ble hun påkjørt?
Frank, la meg høre!
Hvor er hen nå?
Og er du fortsatt i bilen?
Er det noen der som kan hjelpe deg? Ser du et hus, en bil?
- Er det noen der? - Sett på høyttaler.
- Hvorfor ikke? Hvor er du? - Jeg må høre henne! Mads!
Hvorfor er du ikke i byen? Har du ringt 113?
- La meg snakke med henne. - Kommer det en ambulanse?
Alice, dette er veldig viktig. Du må ringe 113.
Si hvor du er, og hva som skjedde, så får du hjelp av dem.
- Jeg har ringt dem. - Ambulansen er på vei.
- Så hvorfor har du ikke dem på tråden? - Jeg la på!
Du skulle ikke ha gjort det. Hysj! De kommer til å prøve å ringe tilbake.
Nei, du må ringe dem tilbake. De kan fortelle deg hvor ambulansen er.
- De instruerer deg, det kan ikke jeg. - Det kan du vel!
Nei, ring 113, Alice. Ring dem tilbake. Frank!
Alice, hva er det som foregår?
Herregud.
Faen. Ok, hør her...
Mamma og jeg kjører til deg, så bare bli på telefonen.
- Nei, hun må snakke med sentralen. - Nei, hun må snakke med deg!
Alice, når kommer ambulansen? Sa de hvor lang tid det ville ta?
Tretti... Tjue minutter! Henter du meg?
Hvor er du?
Jeg er i Ashfolk Forest, på Hallow Road.
Ok, jeg kommer.
Alice, jeg skal fortelle deg hva du må gjøre,
men du må gå bort til den personen.
Vi må vite hvilken tilstand personen er i. Er du ute av bilen?
- Hvorfor gjør den fortsatt dette? - Du må bare lirke litt, så går det.
Alice, du må svare meg og gjøre som jeg sier.
Herregud, fiks bilen din. Hvor skal jeg?
Hallow Road. Ashfolk Forest.
Ashfolk?
Vi må gjøre dette nå, vennen min.
FREMME OM 50 MIN
Alice, hen kan dø hvis du etterlater dem på veien.
Det vil du ikke.
Så gå ut av bilen.
Sett henne på høyttaler med en gang.
Alice, hvordan går det?
Det er en jente.
Herregud, hun er omtrent på min alder. Mamma...
Hva skal jeg gjøre? Mamma? Hun rører seg ikke.
- Får du noen respons? -Øynene hennes er åpne.
- Herregud. - Sett deg ved siden av henne...
- Alice... - Hun blør.
Alice, vi kan ikke vente lenger. Du må gjøre dette nå.
- Jeg er her. - Det er ingen her.
Jeg kjører så fort jeg kan, jenta mi. Nå må du høre på mamma, ok?
Jobben hennes er å redde folk.
- Hun kom løpende ut... - Jeg vet det. Ingen klandrer deg.
Jeg tror ikke hun puster.
Alice, vi må sjekke luftveiene hennes.
Legg en hånd forsiktig på pannen hennes
og løft opp haken for å åpne luftveiene.
Jeg må legge fra meg telefonen.
Sett oss på høyttaler så du hører oss.
- Ok. Luftveiene hennes er frie. - Ok, nå må du sjekke pusten hennes.
Legg håndflaten på brystet hennes og se om det går opp og ned.
Hold øret ditt ved munnen og nesen hennes.
Du må lytte og kjenne om hun puster.
Mamma, jeg tror ikke hun...
- Husker du HLR-opplæringen jeg ga deg? - Jeg kan ikke...
Jo da. Husk brystkompresjonene.
Vi tar tretti om gangen med to innblåsinger mellom hver gang.
Husk å klype nesen hennes sammen.
Jeg skulle ønske du slapp dette,
men det blir mye vanskeligere senere hvis du ikke engang prøver.
Alice, start kompresjonene!
- Ok, ok. - Bra.
- Husker du tempoet? - Jeg tror det.
- Ikke vent. - Ok, jeg skal telle.
Jeg er her med deg.
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte, ni, ti.
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte...
Strake armer.
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte, ni, ti.
- Tretti. - Og så to innblåsinger.
To innblåsinger.
Veldig bra, Alice. Så gjentar du det.
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte, ni, ti.
-Én, to... - Flett fingrene sammen.
- Bruk håndroten. - ...åtte, ni, ti.
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte, ni...
Strake armer.
Og på nytt. Du er kjempeflink, Alice.
DEMP
- Hva er det? - Hun kan ikke gjøre dette.
- Det må hun. - Tenk om jenta er død?
- Hun traff noen. - Jeg vet det.
Hvorfor spør du?
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte, ni, ti.
Og på nytt, Alice.
Mamma, det skjer ingenting.
Bare hold hjertet i gang til de kommer.
Tenk om de ikke kommer i tide?
Jeg vet at dette ikke er lett,
men livet hennes er i våre hender, så bare fortsett.
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte, ni, ti.
Én, to, tre, fire, fem, seks...
Ikke senk tempoet, jenta mi. Husker du sangen?
Elefanten Nellie pakket snabelen Og sa farvel til sirkuset
Hun gikk av sted Med sin trompe-trompet...
Bra. Ja.
Hun hørte flokklederen kalle Langt, langt unna
Flett fingrene sammen.
- Hun puster ikke... - Ok, to innblåsinger!
- Kjenner du pulsen? - Nei, det skjer ingenting!
Det kan være vanskelig. Bare fortsett til ambulansearbeiderne kan ta over.
Ikke la henne dø, Alice!
Faen ta, Maddie!
Start kompresjonene.
- Det funker ikke! - Det vet vi ikke!
Du kan slutte, jenta mi. Det er ikke din feil.
Hun kan ikke slutte! Alice?
Du vet ikke noe om tilstanden.
Det kan være forgjeves. Du traumatiserer henne!
Du ba meg ta kontroll.
Slutter hun, kan jeg ikke hjelpe henne!
Mamma?
-Jeg kan ta noen til. - Det vet jeg, jenta mi.
Elefanten Nellie pakket snabelen Og sa farvel til sirkuset
Hun gikk av sted Med sin trompe-trompet...
Hun hørte flokklederen kalle Langt, langt unna
De møttes en natt i månelys På veien til Mandalay
En gang til. En gang til, Alice!
Elefanten Nellie pakket snabelen
Og sa farvel til sirkuset
Hun gikk av sted Med sin trompe-trompet
Hva var det? Hva var det som skjedde?
- Mamma, brystet hennes! - Det går bra, det kan skje.
Bare fortsett.
Helvete, Mads. Hva har hun gjort?
Brukket ribbeinet eller knekt brystbenet.
Tuller du? Alice, gå tilbake til bilen.
Det betyr ikke at hun er borte, Frank.
- Brystet hennes har kollapset, mamma. - Ok, ok.
- Alice, sett deg i bilen. - Nei, Frank. Det kan hun ikke.
Faen heller, slutt! Det er over! Alice, gå fra jenta og vent i bilen.
Ja, ja.
Du aner ikke hva det vil gjøre med henne.
Hun var allerede død, Mads.
Du kan ikke gjøre noe for å reversere det. Jenta er død.
Unnskyld.
Alice? Alice? Helvete.
Faen...
RINGER ALICE
Dette er Alice Finch.
Jeg er opptatt nå, legg igjen en beskjed hvis det er viktig. Ha det!
Alice, du må svare. Mamma og jeg må få vite at ambulansen har kommet.
Og at du har det bra. Vi er like ved, så ring oss.
FREMME OM 39 MIN
Er hun alene nå?
Ambulansen må vel ha kommet nå?
Responstiden for en kategori 1-samtale er under 15 minutter.
Er det et ja?
Jeg måtte be henne om å slutte. Vi vet begge at den jenta var...
Mads, jeg tenkte bare på Alices ve og vel.
Det burde du også. Det var sjanseløst.
Hva er det du gjør?
- Maddie? - Det er min bil, Frank.
- Når begynte du igjen? - Jeg har ikke det.
Jeg vet at jeg ikke kan forstå hvordan det er å miste en pasient.
Jenta var tydeligvis død. Jeg måtte prioritere datteren vår.
- Det gikk ut på det samme. - Det gjorde det overhodet ikke.
- Du fikk meg til å gjøre det. - Hva skal det bety?
Hun burde ha snakket med en behersket operatør, ikke meg.
Kan du stumpe den?
Kom igjen...
RINGER ALICE
Dette er Alice Finch. Jeg er opptatt nå.
Legg igjen en beskjed hvis det er viktig. Ha det!
Alice, vær så snill og svar.
Jeg må vite hva som foregår. Dette var ikke din feil.
Politiet vil forstå det. Det kommer til å gå bra, Al.
En jente er død, Frank.
Hun løp ut på en mørk vei langt uti gokk.
Politiet tar det med i betraktningen.
Og hvorfor drev hun og køddet rundt i Ashfolk så sent?
Mener du det? Vi vet ikke engang hvorfor Alice var der ute.
Hun hadde mange grunner til det.
- Ashfolk er på vei tilbake. - Hun flyktet fra oss, Frank.
Nei, hvorfor sier du sånt?
Det var en krangel, Mads. Hun tenkte seg ikke om.
Hun er en god jente.
Vet du hvor godt hun gjør det på universitetet?
Lærerne har anbefalt henne til et års studier i utlandet.
Australia. Vi har oppdratt henne riktig, Mads.
- Frank... - Hva?
Jeg synes synd på foreldrene til den jenta.
Hvorfor løp hun gjennom skogen så sent?
Kanskje det er en campingplass der.
Den er stengt. Vi pleide å ta med Alice dit
i september på slutten av sesongen.
Kanskje det var fest.
Alice, du kan ikke legge på sånn igjen.
Har ambulansen kommet?
- Alice, snakk til oss! - Er det noen der med deg?
- Jeg sitter i bilen igjen. - Ok, det er bra.
- Bli der, vi er ikke langt unna. - Jeg sitter fast i en grøft.
- Jeg fikk den ikke løs. - Ikke tenk på det nå.
Hun bør ikke kjøre.
- Alice, du kan ikke forlate åstedet. - Mads, hun blir der, ok?
- Ambulansen, da? - De er ikke her.
Har noen ringt?
- Har du snakket med dem? - Nei.
De burde ha vært der nå.
De er vel forsinket. De er underbemannet.
Hvorfor er du i Ashfolk Forest?
Vil du ikke høre det før politiet kommer?
Alice, fortell oss hva som skjedde.
Jeg kom kjørende. Hun løp ut fra skogen rett inn i bilen.
Hvor fort kjørte du?
- Jeg kom meg ikke unna. - Hvor fort?
- Vet ikke. Jeg skled av veien. - Hvorfor Ashfolk?
Jeg skulle til leiligheten.
Jeg tenkte det gikk raskest hjem.
Raskere enn motorveien?
Jeg kunne ikke kjøre på motorveien.
- Hvorfor ikke? - Mads, ta det rolig.
Alice, politiet kommer til å spørre deg om alt dette.
Jeg klarte ikke å puste eller konsentrere meg.
Jeg skalv på hendene og tenkte på alt dere sa.
Jeg kunne ikke dra til leiligheten, for der var han.
Jeg kunne ikke dra hjem, for der var dere.
Jeg trengte bare å være alene. Så jeg kjørte inn til Ashfolk.
Vennene mine og jeg pleide å dra hit om kvelden.
Det var her jeg møtte Jakub.
Hadde jeg sett Jakub, måtte jeg ha sagt det til ham.
- Jeg visste ikke hva jeg skulle si. - Alice, ikke tenk på ham nå.
Hadde jeg sagt det til ham først og ikke dere, hadde jeg ikke vært her!
- Alice, når kom du dit? - Jeg vet ikke helt. Kanskje rundt ti.
Ti? Det er over fire timer siden.
Jeg var trøtt, jeg sovnet.
Herregud, Alice! Det kan du ikke gjøre!
Jeg hadde ingen steder å gå! Og jeg var så trøtt.
Jeg våknet og så fant jeg ikke hovedveien igjen.
Dette stedet er rene labyrinten.
Jeg tror deg ikke.
Jeg tror ikke noe på at du kjørte dit for å ta en lur.
Det vil ikke politiet heller.
- Alice, er du høy? - Ikke vær latterlig!
- Alice, få høre. - Hun er jo ikke det!
I september i fjor ringte Alice etter å ha tatt litt MDMA med noen venner.
Hun trodde at hun hadde tatt en overdose.
Hun turte ikke dra på sykehuset.
Men så var det bare panikkangst. Ikke sant, Alice?
Jeg ventet til det føltes trygt å kjøre.
Jeg kjente ingenting.
Alice, hva har du tatt?
Ikke mye. Alle på universitetet gjør det.
- Jeg trengte å føle meg bedre! - Alice, det betyr at du var påvirket.
Det var ikke sånn. Hun bare løp ut i veien.
Du vet ikke engang hvor fort du kjørte!
Politiet kommer til...
Hvorfor er ikke ambulansen der? Du har vel ringt dem? Vær så snill!
- Jeg trodde du kunne redde henne. - Alice...
Unnskyld. Jeg er lei for det.
- Alice, hvorfor ringte du ikke 113? - Jeg vet ikke.
Jo, det gjør du. Du ringte oss
fordi du alltid ringer oss.
- Vi gir deg den enkle utveien. - Du måtte si hva jeg skulle gjøre.
Hvis en ambulanse aldri kom, var hjerte-lungeredning forgjeves!
Hvordan kan du unngå å vite det?
- Jeg kunne ikke redde henne! - Unnskyld!
Ambulansen kunne ha reddet livet hennes!
Alt skjer så fort!
Herregud, vi må ringe noen.
Jeg kjenner noen politifolk. Hva med Sophia Grant?
- Hun ville håndtert dette pent. - Nei, ringer dere politiet?
- Det må vi. - Blir jeg arrestert?
Jeg vet ikke, Alice. Jeg vet ikke hvordan jeg fikser dette!
- Havner jeg i fengsel? - Jeg kan ikke fikse det.
Jeg kan snakke med Sophia. Hun kan håndtere det.
Hun kom plutselig ut.
Jeg kunne ikke svinge unna. Det lover jeg.
Pappa...
Jeg lover. Det var ikke mulig.
Alice, det er ikke mer vi kan gjøre! Du skulle ikke ha ringt meg!
Jeg vil ikke i fengsel!
Jeg tar på meg skylden.
Jeg tar på meg skylden for henne.
- Du kan ikke det. - Jo, jeg er faren hennes.
Det er min bil. Bare si at jeg kjørte. Jeg må bare komme dit først.
- Jeg kan be Sophia ta seg av dette. - Da blir Alice arrestert.
Kommer vi til Hallow Road først, kan du kjøre henne hjem.
Jeg blir igjen med bilen. Og liket.
Jeg ringer politiet og sier det Alice sa til oss, at hun løp på bilen.
Og det var ikke noe jeg kunne gjøre.
Jeg er edru, Mads. Det er ikke noe alkohol.
Ingen rusmidler.
Kanskje jeg kjørte litt for fort, men det forstår politiet.
Klokken er 03.
Mørk vei, ingen gatelys og hun kom løpende ut av skogen.
De kommer til å forstå det. Jeg kunne ikke forhindre det.
Hvis vi tar Alice ut av ligningen... Hun var aldri der.
Stemmer ikke det, Alice?
Jeg er ikke her.
Bra, da er det avgjort.
- Jeg må snakke med faren din. - Jeg vil ikke være alene.
Det tar bare et øyeblikk.
Du kan ikke dekke over for henne. Politiet kommer til å finne det ut.
Politiet har ingen grunn til ikke å tro meg.
En person ble drept, Frank.
Hva mer er det å si, Mads? Faen i helvete!
Det er ikke noe annet å gjøre!
Hevder de dødsfall på grunn av farlig kjøring, havner du i fengsel.
Du kan miste alt.
Det gjør jeg om Alice havner i fengsel. Hun skal ikke straffes.
Dette var et uhell. Vi kan ikke ødelegge fremtiden hennes.
Du gir henne nøyaktig det hun tror hun vil ha. En enkel utvei.
Men hun vil aldri glemme ansiktet hennes, Frank.
Det vil påvirke hver eneste lille avgjørelse hun tar resten av livet.
Det vet jeg.
Selv om hun prøver å ignorere det, så vil skyldfølelsen tære på henne.
Så det er det? Det finnes ikke noe håp?
Jeg verken kan eller vil akseptere det,
men hvis du på død og liv vil gi opp,
så ring politivennen din. Du får forklare det for datteren vår.
Du får forklare hvorfor det er nytteløst.
Er dere fortsatt der?
Du må gjøre det, for jeg gjør det ikke.
Du får ta avgjørelsen.
Mamma?
- Pappa? - Jeg er her.
Hva er det som skjer?
Vi er ikke langt unna. Det går bra, Al.
Takk.
Ja, bare bli på tråden.
FREMME OM 26 MIN
Hva kommer til å skje med henne?
Alice, vi trenger ikke å snakke om det nå.
Mamma? Jeg vil vite det.
En rettsmedisiner kommer og henter henne.
- Ikke familien hennes? - Nei, de ser henne senere.
- Jeg etterlot henne ute på veien. - Bare bli i bilen, Al.
Hvordan orker du dette, mamma?
- Hva mener du? - Når du er på jobb.
Du ser sikkert folk som meg som har gjort dette.
- Hvordan orker du å se på dem? - Alice, du har ikke gjort noe galt.
- Ulykker skjer hver dag, Alice. - Dette var ingen ulykke.
Alice, vi snakker ikke om dette nå. Nå må vi tenke på universitetet.
Du skal vel snart ha eksamen?
- Herregud. - Og så å få studere i Australia...
Jeg ville ha gitt hva som helst for en slik sjanse på din alder.
Alice, nå gjelder det å se rett frem. Vi ser ikke bakover, bare fremover.
Du er langt borte fra dette før du vet ordet av det.
Jeg kan ikke fullføre universitetet.
Jo, dette får ikke ødelegge livet ditt.
Jakub, da?
- Nei, Alice! - Han fortjener å få vite det!
Vi kan diskutere det senere. Du er ikke i riktig sinnstilstand.
Jeg vet hva som er best.
Mamma og jeg vet hva som er riktig for deg.
- Hvis Jakub vil beholde... - Faen ta Jakub!
Jeg vet hvordan han er.
Han kommer ikke til å ville ha noe med deg å gjøre.
- Jeg må fortelle ham det. - For helvete, Alice!
Det er jeg som tar kontrollen her! Det er jeg som løser denne dritten!
Jeg har rett til å ta avgjørelsene nå.
Å slutte å studere for å stifte familie
med en polakk som 18-åring er uaktuelt!
Jakub er tsjekkisk.
Ok, Alice.
Alice, hør her. Du stjal bilen vår for å stikke av fra en krangel.
Du kjørte inn i en skog for å ruse deg etter å ha fått vite at du er gravid,
i stedet for å konfrontere kjæresten din.
Ja, vi var unge da vi fikk deg,
og vi ville gjort hva som helst for deg.
Men jeg står ved det jeg sa.
Du er ikke klar for dette ansvaret, vennen min.
Jeg beklager om ikke reaksjonen min var som du håpte.
Men jeg sa det da, og jeg sier det nå. Du vil ikke være forelder, Alice.
Ville du det?
- Hva da? - Ville du bli forelder?
Al, ikke vær dum. Selvfølgelig ville vi det.
Vi ønsker bare å beskytte deg mot alt som har skjedd.
Disse ulykkene, som dopen og Jakub, kan rettes opp.
Jeg gjør det jeg må for å få deg på rett kjøl.
Jeg vil alltid være der for å veilede deg.
Ting som dette løser seg alltids.
BEREGNER NY RUTE
- Faen. - Glemte vi å ta av?
Den sier venstre, men jeg så ikke det.
Er du sikker på det?
Ja, GPS-en fusker like mye som alt annet.
- Da må vi snu. - Nei, det er her vi skal kjøre.
- Jeg bestilte tid på verksted, Mads. - Jeg tror vi må snu.
- Du burde fått bilen reparert. - Frank!
Jeg vet hvor jeg skal.
Den sier at vi må snu!
Veien går til fjellet ved Ashfolk Forest!
Vet ikke om du husker det eller bryr deg, men vi dro hit hvert år før!
- Hva skal det bety? - Du vet hva det betyr.
- Gjør jeg det? - Ja!
De siste seks-sju månedene har du vært helt fraværende.
Jeg får ikke vite hva som foregår.
Du ville ikke ha trodd at Alice tok dop.
Det er ikke det. Du er fraværende.
Du går ikke på jobb,
og det høres ikke ut som om du bryr deg.
Skulle ønske du fikset den jævla bilen.
BEREGNER NY RUTE SNU
- Den sier at vi må snu, Frank. - Det går ikke.
- Pappa, jeg ser dere. - Hva sa du?
Jeg kan se frontlysene gjennom trærne.
- Hva mener du? - Bare fortsett, veien er lang.
Den slynger seg rundt skogen. Dere er ikke langt unna nå.
Jeg slår på frontlysene så dere ser meg.
Nei, slå dem av! Slå av lysene!
Det er ikke oss, det er noen andres bil!
- Så de deg? - De kjører fortsatt mot meg.
- De kommer til å se meg. Henne! - Nei da, hør her.
Pappa, hva skal jeg gjøre? Hva...
De kommer ikke til å se henne,
for du skal få henne vekk fra veien. Ikke sant, Alice?
Gå bort dit nå og flytt liket bort fra veien. Gjem det i skogen.
Frank, hun kan ikke det.
Få liket vekk fra veien, Alice. Gjør det!
- Jeg vil ikke. - Jo, ellers er det over!
- For Guds skyld, før de kommer! - Det gjør det bare verre.
Vi har dette under kontroll.
Alice, få det jævla liket vekk fra veien.
Ok.
- Frank... - Ikke prøv deg, Maddie.
- Ikke tenk på det, Alice. - Jeg kan ikke.
Jo da. Ta tak i klærne hennes, få henne av veien.
- Skynd deg! - Unnskyld.
- Fikk du skjult henne? - Skoen hennes ligger igjen på veien.
Skynd deg og hent den!
Ok.
Ansiktet hennes forandrer seg!
- Hva mener du? - Hun er i ferd med å bli en annen!
- Alice, det gir ingen mening! - Nei! Jeg kan ikke!
Alice, er du fortsatt høy?
Nei, Alice, ikke løp. Ikke løp!
Hallo, du!
Går det bra? Slå av frontlysene, kjære.
Hun blir jo helt blendet. Vi mente ikke å skremme deg.
Trenger du hjelp med bilen?
- Er du her ute alene? - Alice, få henne til å dra.
Vi kan hjelpe deg om det har hendt en ulykke.
Jeg er på telefonen. Det går bra, jeg er ikke skadet.
- Hva er det som har hendt? - Jeg måtte bare stoppe.
I en grøft? Er det greit om jeg går ut av bilen?
- Nei, Alice. Få henne til å dra. - Nei da, det går fint med meg.
Ikke se så bekymret ut.
Jeg måtte få blodet i gang i beina mine.
Det er et stykke å kjøre ut hit. Virkelig vakkert på dagtid.
Folk sier at den er forhekset.
Det er mye som skjuler seg i bekmørket.
Ja...
- Du er så anspent. - Hva?
Du er så anspent. Som et spøkelse.
Nei, et dyr, kanskje et rådyr, løp ut foran...
- Jeg skrenset ned i grøfta... - Kjære, er det hjort her ute?
- Nei. - Kanskje en hund som hadde stukket av.
- Hva feiler det dem? - Jeg vet ikke.
Vi så at du blinket med lysene,
og trodde at noen hadde fått problemer.
Nei, beklager. Det går bra.
Si at du snakker med foreldrene dine. At vi kommer.
Foreldrene mine er på telefonen, de kommer for å få løs bilen.
-Vi kan hjelpe deg med det. - Nei da, det går bra.
Tull og tøys! Kjære, hent tauet i bagasjerommet!
Vi kan taue henne løs.
Gi meg bilnøklene dine, så kan jeg rygge den ut.
Nei. Jeg vil heller at dere bare drar.
Så kjølig. Det kommer ikke mange til Ashfolk når det er så kaldt.
Særlig ikke om natten.
Man kommer nesten ikke lenger inn skogen med bil.
Vet du hvorfor den heter Hallow Road?
Dette er nemlig hellig grunn, full av myter og folklore.
I gamle dager pleide hedningene å hedre feene i disse skogene.
Nå er historiene redusert til historier rundt bålet
for ungdommer som kommer ut hit for å drikke seg fulle.
Hvordan endte du opp her?
Er du virkelig helt alene?
- Hva? - Man sier "unnskyld", ikke "hva".
Jeg spurte om noen tok deg med hit.
Du forstår ikke.
Jeg ser på øynene dine at du er beruset.
Så hvis du trodde at du bare kunne kjøre inn i Ashfolk,
med vennene dine, og slå leir der ingen kunne finne deg
og drikke deg full eller ruse deg,
bør jeg minne deg på at du bryter loven.
Jeg er i min fulle rett til å ringe myndighetene. Forstår du det?
Nei da, det er ingen her. Jeg bare kjørte meg bort.
- Vær så snill, jeg har ikke... - Hva da?
- Er du for full til å kjøre? - Bare la meg være i fred.
- Må jeg ringe myndighetene? - Jeg er så lei for det.
For hva da? Du?
- Hva er det du vil fortelle meg? - Jeg mente ikke å...
Alice, la meg snakke med dem og forklare hva som foregår.
- Moren min kan snakke med deg. - Hva skal du si?
- Ok, gi meg telefonen. - Nei, behold den. Sett på høyttaler.
- Det er mamma som snakker. - Hallo?
Hallo? Hører du meg?
- Er du moren til denne jenta? - Ja, jeg er her med mannen min.
Vi har hørt på samtalen, og forstår din bekymring.
Alice har hatt en tøff natt. Hun kjørte tilbake til universitetet
og kjørte seg bort da hun tok en snarvei, og kjørte av veien.
Vi kjører inn i Ashfolk nå.
Vi setter pris på at du stoppet for å se til Alice,
men vi er like ved nå...
FREMME OM 17 MIN
Vi er noen få minutter unna.
Så vi kan ta oss av Alice fra nå av.
Dere kan bare dra.
Vil du at vi skal la datteren din være alene? I skogen?
I mørket?
Vi er som sagt bare noen minutter unna.
Hva gjorde du i skogen?
- Hva? - I skogen?
Du kom ut helt forfjamset. Hva gjorde du?
Unnskyld? Beklager, men jeg hører at du gjør Alice veldig ukomfortabel.
Ikke vondt ment.
Det at dere er fremmede i en skog sent på kvelden,
gjør meg ukomfortabel.
Det er veldig foruroligende.
Min mann og jeg ville satt pris på om du og mannen din dro videre.
Bare sett dere i bilen igjen og la datteren vår være i fred.
Gjør jeg deg ukomfortabel?
Ja.
Da så.
Sørg for å rengjøre såret.
- Du har blod på skjorten din. - Det er fra bilen.
- Etter ulykken din. - Ja, jeg fikk et kutt på hånden.
Ha en hyggelig kveld.
- De drar. - Alice, sett deg i bilen igjen.
- Lås døren. Nå ble hun sett, Frank. - Ja, men det går bra.
Nei, denne løgnen vil bare bli større.
Vi får bare komme oss dit og se.
- Jeg er inne igjen. - Bra. Lås døren, Al.
- Hvor langt unna er dere? - Vi er...
- Nei. Nei, nei, nei. - Alice, hva er det?
- Hva er det de gjør? - De stoppet ved skogen.
- De leter etter henne. Herregud. - Ok, ok.
- Frank. - De finner henne kanskje ikke.
Vi må ringe politiet før dette eskalerer ytterligere.
- Vi kan ikke stoppe dette. - Hva er det du sier?
Alice... Bli sittende i bilen.
Ikke gå ut.
Si at politiet kommer. Jeg ringer nå, noe jeg burde gjort for lengst.
Alice, beklager, men dette er eneste utvei.
Nei!
Alice, hva er det du gjør?
Alice, stopp, vær så snill! Du kan ikke stikke av.
Frank, be henne stoppe!
Alice, vær så snill! Politiet hjelper deg gjennom dette.
Du kan ikke flykte fra dette. Alice, det er ingen steder å dra!
Frøken? Stopp! Kom deg ut av bilen.
Hei! Du sitter fast. Du går bare dypere ned i grøfta.
- Gå vekk! - Vi fant jenta. Nå vet vi det.
Vi vet at det var et uhell, men du må slutte før du skader noen andre.
Skru av motoren.
- Bare la meg være. - Vi kan ikke det.
Alice, hør på meg. Hør på meg. Pappa og jeg er her.
Vi skal møte dette sammen, men du må slutte.
- Vinduet, kjære. - Nei, ikke rør meg! Nei!
La henne være i fred, for faen! La henne være i fred!
- Ikke rør datteren min! - Nei!
Å, Gud. Maddie, hva var det som skjedde nå?
RINGER ALICE
31. OKTOBER TORSDAG
Å, Gud!
Frank, ikke så fort!
- De ville bare hindre henne i å kjøre. - De vet det, Mads. De vet det.
- Vi må ringe politiet. - Nei, ring Alice igjen.
- Vi må vite at hun har det bra. - Nei.
- Vi er nesten fremme! - Nei!
Noe så hyklersk!
Du sa til Alice at hun ikke ville ha noe forelderansvar.
Nå vil du også bli kvitt det ansvaret!
Hva snakker du om?
Det er vi som må fikse dette!
INNKOMMENDE ANROP ALICE
Alice! Alice?
Jeg går ut fra at dere visste om jenta.
- Hvor er Alice? - Du må være faren.
- Hvor er Alice? - Hun er i bilen og roer seg ned.
Vi måtte bryte oss inn for å ta nøklene.
Hun kunne ha skadet seg.
Gi henne telefonen.
Hun er i sjokk, og ville ikke svare deg.
Skyldfølelse har en merkelig måte å stenge ned kroppen på.
Det var et uhell.
- Jeg vet ikke om jeg ser det sånn. - Hva skal det bety?
Kollisjonen skjedde på veien,
men jenta hadde blitt dratt ut av syne inn i skogen.
Og politiet er ikke her.
Det er verken ambulanse eller politi her.
Bare to foreldre på telefonen.
Og det er neppe noen tilfeldighet.
Det er dilemmaet i et dilemma.
Skal man handle logisk eller emosjonelt?
Valgene dere tok, var basert på følelser
for datteren deres, snarere enn logikk
for det stakkars barnet ute i kulden.
Det er veldig lett for deg å si.
Jeg er ambulansearbeider, derfor ringte hun.
Jeg trodde jeg kunne redde jenta.
Da jeg innså at det ikke gikk, var det for sent.
Hvorfor var det for sent?
Kan du være så snill og gi Alice telefonen?
- Nei. Dere forlot henne for å dø. - Nei, vi prøvde hjerte-lungeredning.
Alice gjorde det, men jenta kunne ikke gjenopplives.
Jenta virket veldig levende da mannen min tok henne med seg.
- Hva var det du sa? - Jenta er i live.
Herregud!
- Jeg skjønner ikke. - Gudskjelov!
Ikke bli for opprømt.
- Men hun lever jo? - Ja, det sa jeg jo.
- Ringte du politiet? - Nei.
Hvorfor ikke?
- Alice? Er det Alice? - Ti stille.
Vær så snill, gi henne telefonen! Ikke gjør henne noe!
Du lar fantasien løpe løpsk.
Men vi kan vel alle finne på historier.
Det er ingen historie her.
Jenta løp foran bilen i mørket.
Alice gjorde alt hun kunne for å redde henne.
Det er sannheten.
Det forklarer ikke hvorfor hun er her og kjører i beruset tilstand.
- Hva er det du er ute etter? - En bedre historie.
Er du forelder?
Mmm.
Da forstår du hvor langt man går for å beskytte sitt eget barn.
Det forstår du vel?
Det eneste Alice gjorde,
var å kjøre inn i skogen for å unnslippe en vond situasjon.
Det var meg... Det var jeg som ba henne gjemme liket.
Jeg ikke ville at noen skulle få vite det før vi kom.
Kona mi skulle kjøre henne hjem,
og jeg skulle bli og ta på meg skylden.
Men jeg lover deg at vi... Vi skulle ikke stikke av.
Det er jeg som er ansvarlig. Ikke Alice.
Jeg er... Det er min skyld. Og det er historien.
Vær så snill...
Ingen foreldre ønsker å være barnets monster.
Ingen vil si nei til dem.
Så vokser de opp, og da er det for sent.
Det fikk min mann og jeg smertefullt erfare.
Omtrent som for dere nå, og vi har gjort bot for det.
Vi har levd med konsekvensene helt siden da.
Da er det avgjort. Dere bør snakke med datteren deres.
Takk.
Det er Alice, ikke sant? Her.
Du er dehydrert og matt, ta litt vann. Drikk.
- Bra. Snakk med foreldrene dine. - Hallo?
Går det bra med deg?
Jeg forstår ikke. Hvordan kan hun være i live?
Du var så redd du hadde drept henne at du innbilte deg at det var sant.
Det viktigste er at hun kommer til å klare seg.
Mamma?
Kanskje vi overså hjerteslagene hennes.
Jeg kjente at brystet hennes kollapset.
- Du reddet henne. - Jeg burde tilkalt ambulanse.
Det kommer til å gå bra med henne. Og med deg også.
Kvinnen lar oss følge planen om å si at det var jeg som kjørte. Ok?
Det må være din avgjørelse, Alice. Frank, vi kan ikke ta den for henne.
Hvorfor kan du ikke la dette fungere?
Jeg vet hva som skjer om man ikke står inne for ting.
Det bryter en ned. Hver eneste del av en.
Jeg måtte slutte som ambulansearbeider.
Hva mener du?
Jeg ignorerte alarmklokkene
som fortalte meg at jeg ikke kunne gjøre det lenger.
Så ble jeg sendt ut til en kvinne på min alder, på et kjøpesenter.
Da vi kom dit, så jeg at hun hadde panikkangst.
Hun hadde de symptomene.
Pustevansker, kramper i fingrene, store, stirrende øyne.
Vi får slike saker hele tiden. Jeg er god til dem.
Jeg klarer alltid å snakke noen gjennom panikkangst.
Kollegaen min ville ta henne med til sykehuset.
Jeg sa: "Nei da, hun blir fin igjen om litt."
Men hun ble ikke det. Jeg klarte ikke få henne til å regulere pusten,
så vi måtte ta henne med. I ambulansen fikk hun hjertestans.
Og jeg utførte HLR, men jeg fikk henne ikke tilbake.
Da vi kom til sykehuset, sa legen at det var snakk om lungeembolisme.
Hun hadde flere blodpropper i lungene, og jeg hadde ikke sett det.
Jeg hadde stilt alle de gale spørsmålene.
Jeg var så sikker på hva det var jeg så...
Jeg var så sikker på at det var panikkangst at jeg overså det.
Det var ingen som klandret meg.
Man anså det som en forståelig feil.
Så jeg sa opp.
Alice, det må være din avgjørelse.
Pappa og jeg kan ikke ta den for deg, ok?
Jeg forlot henne der. Den jenta, akkurat som meg.
Jeg så ansiktet mitt på kroppen hennes.
- Kjære... - Hvis hun lever, vil jeg si unnskyld.
Jeg vil gjøre det rette.
Ok.
Jeg skal si det til kvinnen før det er for sent.
- Hvor langt unna er dere? - Vi er like ved. Et par minutter.
Ok, da ses vi straks.
FREMME OM 4 MIN
Hadde glemt hvor langt inn veien går.
Hvorfor skulle noen komme hit om natten, alene?
Der.
Det er noe som ikke stemmer.
Alice? Al?
Hva faen? Hvor er de? Har politiet hentet dem og dratt?
- Nei, de ville ikke gjort det. - Mads, det er ingen her!
- Alice? Al? - Frank? Frank!
Jenta!
Å, Gud. Å, Gud. Å, Gud.
Herregud! Herregud, Mads. De løy!
- Nødtelefonen... - Jeg trenger politiet!
- Setter deg over. - Vær så god.
- Dette er politiet, hva er adressen? - Hallow Road, Ashfolk Forest.
- Og du heter? - Madeline Finch.
- Hva har hendt? - En bilulykke.
Datteren min kjørte her ute. Hun traff og drepte noen med bilen sin.
Ambulanse og politi er sendt ut. Var du vitne til ulykken?
Nei, min og jeg kom nettopp frem.
Så du er med datteren din og offeret nå?
Nei, bare offeret.
- Og datteren din? - Hun...
Hallo?
Maddie, det er Alice.
- Mrs. Finch... - Mads, det er Alice. Det er Alice.
- Mads, det er Alice. - Mrs. Finch?
Det er Alice.
Mrs. Finch, hallo? Er du der?
Hallo? Mrs. Finch, snakk til meg.
Du må være så snill og si noe.
Mrs. Finch, hallo? Er du der? Mrs. Finch, går det bra med deg?
Hallo?
Nei, det kan ikke være henne, Frank. Hun sa noe, og vi hørte henne.
Husker du? Det kan ikke være henne. Det er ikke Alice.
- Hallo? - Det er henne.
- Hva er det som foregår? - Det er ikke Alice, Frank.
Stopp! Stopp!
- Det er ikke Alice. - Mads, det er Alice.
- Husker du ikke? - Hallo?
Hun sa til oss at ansiktet forandret seg, og vi hørte noe.
- Vi hørte det. - Hva er det du snakker om?
- Hører du meg? Hallo? - Hva snakker du om? Det er Alice.
- Nei, Frank. - Hva snakker du om?
- Nei, Frank. Vi hørte noe...
Hun sa at ansiktet forandret seg. Vi hørte den grusomme lyden.
- Hva er det du snakker om? - Og hun er...
- Det er Alice. - Hold kjeft, Frank!
Mrs. Finch, du må si...
Alice?
Hør.
- Hør på dette. - Hva er det der?
Alice?
- Mamma? - Alice, jeg er her! Jeg er her!
-Jeg er kvalm. - Det tror jeg så gjerne.
Vi er her for å hjelpe deg.
- Alice, hvor er du? - Mamma, vi er fortsatt i skogen.
De kan ikke være langt unna.
Hvorfor er vi fortsatt her? Skal vi til sykehuset?
Til politiet? Går det bra med jenta?
Nei. Hun er død, Alice. Du drepte henne.
Du etterlot henne i kulden i skogen ved Hallow Road.
- Jeg skjønner ikke. - Jo, det gjør du.
Du visste at hun var død da du kjørte henne ned.
Og du visste at det var slutten på ditt eget liv.
Din lovende fremtid. Ingenting ville noensinne bli det samme igjen.
- Du visste hva du hadde gjort. - Nei.
Jeg vil ha foreldrene mine.
- Hvor er de? - Vi er her, Alice.
- Nei! Dere er ikke foreldrene mine! - Vi er det nå.
Du bestemmer ikke lenger hvem som er foreldrene dine.
Herregud!
De har ikke det som må til for å befri deg
fra dette forferdelige som du har gjort.
- Hva er dette for noe? - Herregud.
Ingen foreldre ønsker å være barnets monster, Alice.
De makter ikke å gjøre det som må gjøres, men det kan vi, Alice.
Vi er her for deg nå, slik vi var her for barnet før deg.
Og barnet før henne.
- Vær så snill, la meg gå! -Å, Gud!
- Hvilken vei? - Vær så snill, jeg vil ikke være her!
Nei, men du fortjener å være her. Dere har alle bedt om dette.
Mamma!
En forelders grunnleggende instinkt er å tro at de kan skåne barnet sitt
fra livets konsekvenser.
At de kan redde en, koste hva det koste vil.
- Så de finner på historier. - Er det dem?
- Det er derfor dere er på denne stien. - Jeg vil ikke være her! Hva er dette?
- Hvor er jeg? - Hvor langt vil de gå for deg, Alice?
- Hvor lenge fortsetter de å kjøre? - Vær så snill. Hva er det du gjør?
Historien deres har jo ingen løsning.
Vær så snill. Hvor skal vi hen?
Den ene endeløse veien etter den andre.
Det bare fortsetter og fortsetter...
POLITI
Nei, du må flytte deg!
Du må flytte deg! Datteren vår er der!
Nei, hvor er det vi skal?
Nei! Jeg vet at jeg må fikse dette. Vær så snill, la meg få en ny sjanse!
- Det er for sent. - Vær så snill og gi meg en ny sjanse.
- Gi meg en sjanse til! - De rikker seg ikke!
Du forstår ikke, jeg er gravid!
Da korrigerer vi barnet ditt også.
Nei!
Dette er Alice Finch. Jeg er opptatt nå.
Legg igjen en beskjed hvis det er viktig. Ha det!
Dette er Alice Finch. Jeg er opptatt nå.
Legg igjen en beskjed hvis det er viktig. Ha det!
POLITI
Det ser ut til at jenta var full og krasjet bilen i en grøft.
Hun gikk ut på veien, desorientert, og så kjørte noen over henne i mørket.
Føreren fikk panikk, gjemte liket og flyktet fra stedet.
- Det er ikke det foreldrene sier. - De identifiserte liket.
De er overbevist om at det ikke er datteren.
De sa de snakket med datteren på telefonen da det skjedde.
Det må være traumet. De sliter sikkert med å akseptere alt.
Kan du klandre dem?
MED STEMMENE TIL ROSAMUND PIKE, MATTHEW RHYS
SOM DET FREMMEDE PARET
Tekst: PLINT Oversatt av: Eli Bjanes