Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
F. FINCH MARKNADSCHEF
AMBULANSTJÄNSTEN
MADELINE FINCH AMBULANSSJUKVÅRDARE
INKOMMANDE SAMTAL
Det är jättesent, Alice.
Du borde inte ha stuckit sådär.
Pappa vill ha tillbaka sin bil.
- Vad vill du att jag ska säga? - Var är hon?
- Ali... - Kommer hon hem?
Fan också.
Klockan är två.
- Är hon i lägenheten? - Jag vet inte.
Var är hon, då? Var är min bil, Mads?
Jag vet inte, Frank. Du kan ta min bil i morgon.
Det handlar väl inte om bilen?
- Ska du inte jobba igen? - Nej.
Är inte stationen för underbemannad för ledighet?
- Jo. - Okej.
Förlåt, du försvann...
ring igen.
Det här är bara ett snedsteg.
Jag kan väl ringa henne och se till att hon mår bra?
Pappa vill bara veta om du är i lägenheten.
Vill du inte prata,
kan du skicka ett sms eller vad som helst... Vad sa du?
- När hände det? Nu? - Vad är det?
- Är du skadad, Alice? - Vad?
Är den andra skadad?
- Vad har hänt, Maddie? - Alice? Hur är det med dem?
- Är personen skadad? - Körde nån på henne?
Jag hör inte, Frank.
Var är dem nu?
Och du, då? Är du kvar i bilen?
Finns det nån som kan hjälpa dig? Ser du ett hus eller en bil?
- Kan nån hjälpa dig? - Sätt på högtalaren.
- Varför inte? Var är du? - Jag måste höra! Mads?
Varför är du inte i stan? Har du ringt ambulansen?
- Låt mig prata med henne först. - Är ambulansen på väg?
Alice, det är viktigt. Du måste ringa ambulansen.
Säg var du är
och vad som har hänt. Okej? En larmoperatör hjälper dig.
- Jag har redan ringt dem. - Okej, så ambulansen är på väg.
Så varför pratar du inte med larmoperatören?
- Du borde prata... - Jag la på!
- Det var dumt. - Vad?
- Vad är det som pågår? - De kommer att ringa upp dig.
- Nej, ring tillbaka. - Får jag prata?
En operatör kan berätta var ambulansen är...
De kan berätta vad du måste göra. Det kan inte jag.
Va? Såklart du kan.
Nej, ring larmcentralen, Alice. Ring tillbaka. Frank!
Alice, vad är det som pågår?
Herregud...
Okej. Hör på...
Mamma och jag kommer till dig.
- Stanna kvar i luren. - Nej, ring operatören.
Nej, ingen annan sjukvårdare. Prata tills ambulansen kommer.
När sa de att ambulansen skulle komma?
Tjugo minuter!
- Gud. - Hämtar ni mig?
Var är du?
Jag är i Ashfolk Forest på Hallow Road.
Okej, vi kommer.
Jag är kvar i telefonen.
Jag ska hjälpa dig, men du måste gå till den skadade.
Vi måste veta hur det går med dem.
- Okej? Är du ute ur bilen? - Lämnade du inte in bilen?
Du måste trycka in den och vicka. Det kommer gå.
Du måste svara och göra som jag säger.
- Du får fixa bilen. Vart ska vi? - Säg nåt.
Hallow Road. Ashfolk Forest.
Ashfolk?
Vi måste göra det här nu, älskling.
TID KVAR: 50 MINUTER
De kan dö om du lämnar dem mitt på vägen, Alice.
Det vill du inte.
Kliv ur bilen, då.
Sätt henne på högtalaren med en gång.
Hur går det, Alice?
Det är en tjej.
Hon är i min ålder. Mamma.
Vad ska jag göra? Mamma?
- Andas hon? - Hon är stilla.
- Gå dit. Svarar hon? - Jag kan inte. Hennes ögon är öppna.
- Herregud. - Sätt dig på knä vid henne.
- Nej, Alice... - Hon blöder.
Alice, vi kan inte vänta längre. Du måste göra det här nu.
- Jag är här. - Nej, ingen är här.
Jag kör så fort jag kan. Vi kommer så snabbt vi kan.
Nu måste du lyssna på mamma.
Hon jobbar med att rädda folk.
- Hon kom från ingenstans... - Jag vet. Ingen skyller på dig.
Hon andas nog inte.
Alice, först måste du kolla luftvägarna.
Lägg en hand försiktigt på pannan
och lyft hennes haka för att öppna luftvägarna.
- Okej? - Jag lägger ner er.
Ja, sätt på högtalaren så att du vet att vi är kvar.
Okej. Hennes luftvägar är fria.
Okej, kolla andningen nu.
Lägg en hand på hennes bröst och se om den höjs och sänks.
Lägg samtidigt örat väldigt nära hennes mun och näsa,
lyssna och känn efter hennes andetag.
Mamma, jag tror inte att hon...
Okej. Minns du hjärt-lungräddningen vi gjorde?
- Minns du? - Jag kan inte...
Jo, du kan. Minns du bröstkompressionerna?
Vi ska göra 30 åt gången, följt av två inblåsningar däremellan.
Glöm inte att nypa ihop hennes näsa.
Jag vet att det är tufft,
men det blir jobbigare för dig senare om du inte ens försöker.
Börja med kompressionerna.
- Okej. - Bra.
- Minns du tempot? - Jag tror det.
- Vänta inte. - Okej. Jag ska räkna.
Jag är här med dig.
En, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio.
Håll armarna rakt.
En, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio.
- Trettio. - Ja, och två inblåsningar.
Och två inblåsningar.
Jättebra, Alice. Upprepa det nu.
Ett, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio.
- En, två... - Sammanfläta fingrarna.
- Använd handloven. - ...åtta, nio, tio.
En, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio...
Håll armarna raka.
Och igen. Du är jätteduktig, Alice.
LJUD AV
- Vad? - Hon kan inte göra det här.
- Hon måste. - Tänk om flickan är död.
- Hon körde på nån. - Jag vet.
Varför frågar du?
En, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio.
Okej, och igen, Alice.
-Det händer inget. - Okej.
Du måste få igång hjärtat innan ambulansen kommer.
- Fortsätt. - Tänk om de kommer för sent?
Det är svårt, men hennes liv ligger i våra händer.
I mina och dina. Så fortsätt.
En, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio.
En, två, tre, fyra, fem, sex...
Sakta inte ner, hjärtat. Minns du låten?
Nellie Elefant packa' ihop Och sa adjö till sin cirkus
Iväg gick hon med ett tutelitut Tut...
Bra. Ja.
Hjordens ledare ropa' Lång, långt bort
Ihop med fingrarna och tryck.
- Hon andas inte... - Okej, två inblåsningar.
- Känner du nån puls? - Nej, det är inget som händer.
Pulsen kan vara svår att hitta. En omgång till.
Bara tills ambulansen tar över.
- Nej... - Låt henne inte dö.
- För fan, Maddie! - Gör en omgång till!
- Det funkar inte! - Det vet vi inte.
Du kan sluta. Det är okej. Det är inte ditt fel.
Hon kan inte bara sluta. Alice?
Du vet inte hur det är. Det kan vara lönlöst. Du traumatiserar henne.
Det här är mitt jobb. Du gav mig kontroll.
- Om hon slutar kan jag inte hjälpa. - Mamma?
LJUD AV
-Jag kan göra några till. - Ja, det vet jag att du kan.
Nellie Elefant packa' ihop Och sa adjö till sin cirkus
Iväg gick hon med ett tutelitut Tut, tut, tut
Hjordens ledare ropa' Långt, långt bort
De möttes en kväll i månens ljus På väg till Mandalay
- Igen. - Hon får sluta.
Nej, igen, Alice.
Och sa adjö till sin cirkus Iväg gick hon med ett tutelitut...
Vad var det? Vad hände?
- Hennes bröstkorg! - Det är okej.
Sånt kan hända. Du kan fortsätta ändå.
- Vad hände? - Sprucket revben eller bröstben.
- Sånt händer. - Skämtar du?
- Alice, gå tillbaka till bilen. - Nej, hon behöver inte vara död.
- Hennes bröst föll ihop. - Okej.
- Alice, sätt dig i bilen. - Nej, Frank. Det kan hon inte.
Sluta, för fan! Det är över! Alice, lämna tjejen där.
Vänta på ambulansen i bilen.
Ja.
Du vet inte hur det kommer att kännas.
Hon var redan borta, Mads.
Du kan inte göra nåt åt det. Flickan är död.
Förlåt.
Alice? Fan.
Helvete...
RINGER ALICE...
Du har nått Alice Finch.
Jag är för upptagen. Lämna ett meddelande om det är viktigt.
Svara, snälla, Alice!
Vi måste veta att ambulansen är där.
Och att du mår bra. Vi är snart där. Ring tillbaka.
TID KVAR: 39 MINUTER
Är hon ensam?
Ambulansen borde väl vara där nu?
Svarstiden för ett prio ett-larm är under 15 minuter.
Är det ett ja?
Förlåt, jag kunde inte lyssna på det där längre.
Vi vet båda att tjejen var...
Jag tänkte bara på Alice bästa.
Det trodde jag att du skulle också. Det var hopplöst.
Vad gör du?
- Maddie? - Det är min bil, Frank.
- När började du igen? - Det har jag inte.
Jag vet inte hur det känns att förlora en patient.
Tjejen var uppenbarligen död.
Jag var tvungen att sätta Alice, vår dotter, främst.
- De var en och samma. - Nej, det är de inte.
- Du övertalade mig. - Vad ska det betyda?
Hon borde ha pratat med en kontrollerad operatör, inte mig.
Kan du släcka den där?
Kom igen, kom igen...
RINGER ALICE...
Du har nått Alice Finch. Jag är för upptagen.
- Lämna ett meddelande. - Snälla, Alice. Svara.
Jag måste veta vad som händer. Det var inte ditt fel.
Polisen kommer att förstå det. Det ordnar sig.
En flicka är död, Frank.
Hon sprang ut på en mörk väg i skogen. Polisen kommer att förstå det.
Och varför var hon i Ashfolk så sent?
- På riktigt? - Den är nästan tre.
Varför var Alice där?
Hon hade många skäl till det.
- Ashfolk är på väg tillbaka. - Hon flydde från oss, Frank.
Nej. Varför säger du så?
Vi bråkade bara. Det var bara tillfälligt dåligt omdöme.
Hon är en bra tjej. Du vet väl inte hur bra det går på universitetet?
Hennes lärare vill att hon ska studera utomlands ett år.
Australien. Vi har uppfostrat henne väl.
- Frank. - Vad?
Jag tycker synd om hennes föräldrar. Flickans...
Varför sprang hon genom skogen så sent?
Det kanske finns en camping?
Den är stängd. Vi brukade åka dit med Alice
sista veckan varje september, i slutet på säsongen.
Kanske en fest.
Alice, du får inte lägga på så igen.
Är ambulansen där?
- Alice, prata med oss. - Är nån där med dig?
- Jag är tillbaka i bilen. - Okej, bra.
- Stanna där, vi är snart där. - Fast i ett dike.
- Jag försökte, men den kom inte loss. - Det gör inget.
Hon ska inte köra ändå. Du får inte åka.
Hon stannar där.
- Ambulansen, då? - Den är inte här.
Har nån operatör ringt dig?
- Har du pratat med dem? - Nej.
- Jag förstår inte. Nån borde vara där. - De är väl underbemannade.
Varför är du i Ashfolk Forest?
Vill du inte höra före polisen kommer?
Berätta vad som hände, Alice.
Jag körde. Hon sprang ut från skogen rakt in i bilen.
Hur fort körde du?
- Jag kunde inte väja. - Hur fort?
- Vet inte. Jag fick sladd. - Varför genom Ashfolk?
Det skulle gå snabbare till lägenheten.
- Än motorvägen? - Jag kunde inte ta den.
- Varför inte? - Ta det lugnt.
Polisen kommer att fråga dig allt det här.
Jag kunde inte andas eller fokusera...
Mina händer skakade. Jag tänkte på allt du sa.
Jag visste att han skulle vara i lägenheten.
Och du skulle vara hemma.
Jag behövde vara ensam. Så jag körde in i Ashfolk.
Mina vänner och jag brukade åka hit på natten när ingen var här.
Det var här jag träffade Jakub.
Hade jag träffat Jakub, hade jag behövt berätta.
- Men jag visste inte vad. - Oroa dig inte för honom nu.
Om jag berättat för honom först i stället för er hade det inte hänt.
- Vilken tid kom du dit? - Jag vet inte. Kanske runt tio.
Tio? Det är över fyra timmar sen.
- Jag var trött. Jag somnade. - Så kan du inte göra, Alice.
Jag hade ingenstans att ta vägen. Och jag var så trött.
När jag vaknade hittade jag inte vägen.
Jag körde vilse. Det är som en labyrint.
- Jag tror dig inte. - Va?
Jag tror inte att du körde dit för en tupplur.
Inte polisen heller.
- Är du hög, Alice? - Var inte löjlig!
- Svara, Alice. - Självklart inte!
I september ringde Alice mig upprörd.
Hon hade tagit MDMA med vänner.
Hon trodde att det var en överdos.
Hon var rädd för sjukhuset, så hon ringde mig.
Men hon hade bara en panikattack. Eller hur, Alice?
Jag väntade tills det kändes bra. Jag kände ingenting.
- Vad har du tagit? - Det var lite...
Alla på skolan gjorde det.
Jag behövde bara må bättre.
Det betyder att du körde påverkad.
Det var inte så. Hon sprang bara ut i vägen.
Du vet inte hur fort du körde.
Polisen kommer... Varför har inte ambulansen kommit?
Säg att du ringde dem. Snälla!
- Jag trodde att du kunde rädda henne. - Alice.
Förlåt.
- Varför ringde du inte larmcentralen? - Jag vet inte.
Jo, det gör du. Du ringde oss för att du alltid gör det.
- Vi ger dig en enkel utväg. - Jag behövde din hjälp.
Om ambulansen inte var på väg var HLR helt i onödan.
Hur kan du inte veta det?
- Jag kunde inte göra nåt. - Förlåt!
Ambulansen kanske hade räddat henne!
Allt händer så fort!
Vi måste ringa nån.
Jag känner några poliser. Sophia Grant, kanske?
- Hon skulle hantera det varsamt. - Ska du ringa polisen, mamma?
- Det måste vi. - Kommer de gripa mig?
Jag vet inte. Vad ska jag säga?
- Jag vet inte. - Hamnar jag i fängelse?
Jag kan inte lösa det här.
Jag kan prata med Sophia. Hon vet hur vi gör.
Hon hoppade bara ut. Jag kunde inte väja. Jag lovar.
Pappa...
Jag lovar. Jag kunde inte.
Det finns inget mer vi kan göra. Du borde inte ha ringt mig.
Jag vill inte åka in i fängelse!
Jag tar på mig skulden.
Jag tar på mig skulden för henne.
- Det kan du inte göra. - Jo, jag är hennes pappa.
Det är min bil. Jag körde.
- Nej, Frank. - Vi måste bara komma dit först.
Polisen får veta. Jag ringer Sophia.
- Hon hanterar det. - Och sen griper de Alice.
Om vi kommer dit först, kan du köra hem henne.
Jag stannar där med bilen. Och kroppen.
Jag ringer polisen och säger det Alice sa. Hon sprang ut i vägen
och det fanns inget jag kunde göra.
Jag är nykter, Mads. Det finns ingen alkohol.
Inga droger.
Jag kanske körde lite fort.
Men polisen förstår det. Klockan är tre.
Mörk väg, inga gatljus och hon sprang ut ur skogen.
- De förstår. - Frank.
Det gick inte förhindra.
Om vi tar Alice ur ekvationen, så var hon aldrig ens där.
Eller hur, Alice?
Jag är inte här.
Bra, då är det bestämt.
- Vi pratar här. Jag stänger av ljudet. - Nej.
Det går snabbt.
- Du kan inte täcka upp för henne. - Nej.
Polisen får veta.
Polisen har inga skäl att inte tro mig.
Nån har dödats, Frank.
Vad mer kan vi säga? För helvete.
Vad annat kan vi göra? Inget!
Om de säger att hon dog på grund av vårdslöshet i trafik, åker du in.
- Du förlorar allt. - Även om Alice åker in.
Vi kan inte bestraffa ett misstag.
Det här var en olycka. Vi kan inte förstöra hennes framtid.
Hon får det hon tror att hon vill ha.
En enkel utväg.
Men hon kommer aldrig att glömma hennes ansikte, Frank.
Det kommer att påverka hennes beslut för resten av livet.
Det vet jag.
Vad vi än gör, och hur mycket hon än försöker ignorera det,
kommer skuldkänslorna tära på henne.
Så allt är helt hopplöst?
Jag tänker inte acceptera det.
Men om du så gärna vill ge upp,
så ring din polisvän
så kan du förklara varför för vår dotter.
- Varför allt är förlorat. - Är ni kvar?
Du kan göra det. Jag tänker inte och kan inte göra det.
Ring du.
Mamma.
- Pappa? - Jag är här.
Vad händer, pappa?
Vi är nära nu, vi är snart där.
- Det kommer att bli bra. - Tack.
Ja, stanna bara kvar i luren.
TID KVAR: 26 MINUTER
Vad kommer att hända henne?
Vi behöver inte prata om det nu.
Mamma? Jag vill veta.
En rättsläkare hämtar henne.
- Inte hennes familj? - Nej, de får se henne senare.
- Jag har lämnat henne ute på vägen. - Stanna bara i bilen, Al.
Hur klarar du det, mamma?
- Vad menar du? - När du jobbar.
Du måste träffa folk som jag som gjort sånt här.
- Hur kan du titta på dem? - Du har inte gjort nåt fel.
- Olyckor händer varje dag. - Det var ingen olycka.
Vi behöver inte prata om det nu.
Vi tänker på universitetet.
Du har säkert nån tenta snart?
- Herregud. - Och din plats.
Året i Australien.
Jag hade gett vad som helst för en sån chans i din ålder.
Vi ser bara framåt nu, okej?
Bara framåt, vi ser inte bakåt.
Du kommer snart att vara långt borta från det här.
-Jag kan inte ta examen. - Jo, det kan du och det ska du.
Det här får inte förstöra ditt liv.
- Men Jakub, då? - Nej, Alice.
- Han förtjänar att veta! - Nej, Alice!
Vi kan diskutera det senare. Du tänker inte klart.
Mamma och jag vet vad som är rätt för dig.
- Om Jakub vill behålla... - Skit i Jakub!
Okej? Jag vet hur han är. Jag känner till hans typ.
Han vill göra slut.
- Men jag måste berätta. - Men för fan, Alice!
Nu bestämmer jag, okej?
Jag löser det här problemet, det här jävla kaoset.
Så jag har rätt att fatta besluten.
Att hoppa av universitetet och få barn med nån jävla polack vid 18,
är inget alternativ!
Jakub är tjeck.
Okej. Alice.
Du stal vår bil för att fly från ett gräl,
körde in i en skog för att bli hög efter att ha fått veta om graviditeten
i stället för att åka till din pojkvän.
Pappa och jag fick dig när vi var unga och vi gör vad som helst för dig.
Men jag står för det jag sa.
Du är inte redo för det här ansvaret, älskling.
Förlåt om min reaktion inte var den du hoppades på.
Men jag sa det då, och också nu. Du vill inte bli förälder, Alice.
Ville ni?
- Vad? - Bli föräldrar?
Var inte fånig, Al. Såklart vi ville.
Vi vill bara skydda dig från allt som händer.
Såna här olyckor,
drogerna och Jakub, kan ställas till rätta.
Jag ska göra allt för att få dig på rätt spår.
Jag kommer alltid finnas där för att vägleda dig.
Sånt här blir alltid bra till slut...
KALKYLERAR RUTT
- Fan. - Missade vi en sväng?
Den säger vänster. Jag såg ingen vänstersväng.
- Är du säker? - Ja, det är jag.
Det är fel på gps:en som allt annat.
- Då måste vi vända. - Nej, jag vet att det är rätt väg.
- Jag bokade ju en tid på verkstan. - Vi måste nog vända.
- Du borde lämnat in bilen. - Frank.
- Jag vet var jag ska. - Det står vänd!
Här kommer vi ut bakom bergen vid Ashfolk Forest.
Inte för att du minns eller bryr dig.
Vi åkte hit varje år.
- Vad ska det betyda? - Det vet du.
- Gör jag? - Ja.
De senaste sex till sju månaderna har du inte varit närvarande.
Du berättar inte vad det är.
Du hade inte trott att Alice knarkade.
Det är inte det. Du är frånvarande.
Du jobbar inte...
Du säger saker så att det låter som om du
inte bryr dig eller nånsin har brytt dig.
Om du bara lagat din jävla bil.
KALKYLERAR RUTT VÄND TILLBAKA
- Vi ska vända. - Det finns ingen vänstersväng.
- Pappa, jag ser er. - Vad sa du?
Jag ser er. Jag ser era strålkastare genom träden.
- Vad menar du? - Fortsätt köra. Det är en lång väg.
Den går runt skogen.
NY RUTT HITTAD
Men ni är nära nu.
Jag sätter på ljuset så ni ser mig.
- Nej, stäng av! - Va?
Stäng av ljuset! Det är inte vi utan nån annan!
- Såg de dig? - De kör fortfarande hitåt.
- De kommer att se mig. Henne! - Nej, hör på.
Vad ska jag göra, pappa? Vad...
De kommer inte att se henne och kommer inte veta att hon är där
för du ska flytta henne från vägen.
Gå och flytta kroppen från vägen
och göm den utom synhåll.
- Nej, det går inte. - Flytta kroppen från vägen.
- Nej, Frank. - Gör det bara, för fan!
- Nej, jag vill inte. - Annars är det över.
- Lyssna. - För Guds skull!
- Fort! - Det blir värre.
Det är lugnt.
Alice, flytta på den jävla kroppen.
Okej.
- Frank. - Nej, Maddie.
- Skynda dig, Alice. - Jag klarar det inte.
Jo. Ta tag i hennes kläder och få henne av vägen.
- Snälla, skynda! - Förlåt.
- Är hon gömd i säkerhet? - Hennes sko är kvar på vägen.
Hämta den, fort!
Okej.
Hennes ansikte förändras.
- Vad menar du? - Hon blir nån annan!
- Det är orimligt, Alice! - Jag klarar det inte!
Är du fortfarande hög, Alice?
Spring inte, Alice!
Hallå.
Mår du bra? Stäng av strålkastarna, älskling.
Hon blir bländad. Vi ville inte skrämma dig.
Behöver du hjälp med bilen?
- Är du här ensam? - Få henne att åka, Alice.
Min man och jag kan hjälpa dig.
Jag pratar i telefon. Jag mår bra. Jag är inte skadad.
- Men vad har hänt här? - Jag behövde bara stanna.
I ett dike? Går det bra om jag kliver ur bilen?
- Nej, Alice. Få henne att åka. - Nej, jag mår bra. Det är säkert.
Du behöver inte vara rädd. Jag behövde sträcka på benen lite.
Det är ganska långt att köra hit. Det är väldigt vackert på dagen.
Den sägs vara förtrollad.
Det finns så mycket att dölja, särskilt när det är kolmörkt.
Ja.
- Du är väldigt spänd. - Va?
Du är väldigt spänd. Som ett spöke.
Nej, ett djur, kanske ett rådjur, sprang framför... Jag...
- Och jag sladdade ner i diket... - Finns det rådjur här, älskling?
- Nej. - Det kanske var en hund som rymt.
- Vad är det för fel på dem? - Jag vet inte.
Vi såg dig blinka med ljusen förut. Vi trodde att du behövde hjälp.
Nej, förlåt. Det behövs inte. Jag mår bra.
Förklara att dina föräldrar är på väg.
Jag pratar med mina föräldrar. De ska hjälpa mig med bilen.
-Vi kan hjälpa dig med den. - Nej, det går bra.
Nonsens. Älskling, hämta repen från bakluckan.
Vi kan dra upp henne.
Om du ger mig nycklarna kanske jag kan backa upp.
Nej, jag vill hellre att ni åker.
Det är kallt. Inte många kommer till Ashfolk när det är så kallt.
Särskilt inte på natten.
Det här är nästan så djupt in i skogen man kan komma med bil.
Vet du varför det heter Hallow Road?
För det här är helig mark, full av myter och sägner.
Förr i tiden hedrade hedningarna älvorna i den här skogen.
Nu har allt blivit lägereldshistorier,
för ungdomar som åker hit för att bli fulla.
Så hur hamnade du här?
Är du verkligen helt ensam?
- Va? - Man säger "ursäkta", inte "va".
Och jag frågade om nån körde dig hit.
Du förstår inte.
Jag ser i dina ögon att du är påverkad.
Så om du trodde att du bara kunde köra in i Ashfolk,
med dina vänner, och slå läger där ingen hittar er
och bli fulla, höga eller vad ni vill.
Då ska jag påminna dig om att du bryter mot lagen.
Och jag har rätt att ringa polisen.
- Nej. - Förstår du?
Nej, det är ingen här. Jag körde bara vilse.
- Snälla, jag gjorde inte... - Gjorde inte vad?
- Jag... - Är du för berusad?
- Är det därför du kraschade? - Åk.
- Behöver jag ringa polisen? - Jag är ledsen.
Ledsen för vad? Vadå?
- Vad vill du berätta? - Jag menade inte...
Alice.
Låt mig prata så ska jag förklara vad som pågår.
- Mamma kan prata med dig. - Vad ska du säga?
- Okej, ge mig din telefon. - Nej, håll i den.
Använd högtalaren.
- Det är mamma som pratar. - Hallå?
Hallå? Kan du höra mig?
- Är du flickans mamma? - Ja, det är jag.
Jag är med min man.
Vi har lyssnat och förstår att ni är oroliga.
Alice har haft en tuff kväll, hon körde tillbaka till universitetet
och körde vilse när hon tog en genväg och åkte av vägen.
Vi kör in i Ashfolk nu.
Vi uppskattar att ni stannade och tittade till Alice.
Men vi är nära nu, vi är bara...
TID KVAR: 17 MINUTER
...några minuter bort.
Så vi kan ta hand om Alice från och med nu.
Ni kan åka.
Vill du att vi lämnar er dotter ensam i skogen?
I mörkret?
Som jag sa så är vi framme om några minuter.
Vad gjorde du i skogen?
- Va? - I skogen?
Du kom springande därifrån. Vad gjorde du?
Ursäkta mig. Hör på. Jag är ledsen.
Men jag hör att ni gör Alice illa till mods.
Ta inte illa upp, men att ni är främlingar
som kör runt mitt i natten gör mig obekväm.
Det är väldigt förbryllande.
Så min man och jag skulle uppskatta
om du och din man ger er av,
går tillbaka till er bil och lämnar vår dotter i fred.
Gör jag dig illa till mods?
Ja.
Okej.
Se till att göra rent ditt sår.
- Du har blod på tröjan. - Det är från inne i bilen.
- Efter din olycka. - Ja, jag skar mig i handen.
Ha en trevlig kväll.
- De åker. - Okej, Alice, sätt dig i bilen.
- Lås dörren. - Tack.
- De såg henne. - Jag vet, men det går bra.
- Nej, den här lögnen blir bara större. - Vi åker dit och kollar.
- Jag är inne igen. - Okej, lås dörren.
- Hur långt bort är ni? - Vi är...
- Nej. - Vad är det, Alice?
- Vad gör de? - De har stannat. Vid skogen.
De letar efter henne. Herregud, vad ska jag göra?
Okej.
- Frank. - Vad ska jag göra?
- De kanske inte ser henne. - Vi ringer polisen.
- Innan det blir värre. - Nej.
- Vi kan inte hindra det här... - Vad menar du?
Jag vill att du stannar i bilen.
Kliv inte ur.
Säg att polisen kommer. Jag ringer nu.
- Som jag redan borde gjort. - Nej!
Förlåt, men jag lovar att det är enda sättet.
Nej!
Vad gör du, Alice?
Stanna, snälla Alice! Du kan inte fly.
Säg åt henne att stanna, Frank!
Alice, jag lovar att polisen tar dig igenom det här.
Du kan inte fly.
Du kan inte, Alice. Det finns ingenstans att ta vägen.
Ursäkta? Stanna. Kliv ur bilen.
Hallå! Du sitter fast. Du hamnar djupare i diket.
- Försvinn! - Vi hittade flickan. Vi vet nu.
Det var en olycka, men du måste sluta.
Innan du skadar nån mer. Stäng av bilen.
- Snälla, lämna mig i fred. - Det går inte.
Lyssna på mig, Alice. Pappa och jag finns här för dig.
Vi möter det tillsammans. Men du måste sluta.
- Fönstret, älskling. - Nej! Rör mig inte!
Låt henne vara! Låt henne vara, för fan!
- Rör inte min dotter! - Nej!
Vad hände precis, Maddie?
RINGER ALICE...
TORSDAG 31 OKTOBER
Herregud.
Sakta ner, Frank.
De kanske hindrade henne från att fly.
De vet, Mads.
- Vi ringer polisen. - Nej, ring Alice.
- Nej. - Ring Alice igen.
Mår hon bra, kan du ringa polisen.
- Vi är nästan framme! - Nej!
- Det här är sånt hyckleri! - Va?
Du sa att Alice inte ville ha föräldraansvar.
Du verkar vilja ge upp ditt eget!
- Vad menar du? - Vi måste fixa det här!
INKOMMANDE SAMTAL ALICE
- Alice! Alice? - Jag antar att ni kände till flickan.
- Var är Alice? - Du måste vara pappan.
- Var är Alice? - Hon är i bilen och lugnar ner sig.
Vi bröt oss in för att ta nycklarna. Hon kunde ha skadat sig.
Ge henne luren.
Hon är chockad och ville inte besvara era samtal.
Skuldkänslor stänger ner kroppen.
Det var en olycka.
- Jag vet inte om jag ser det så. - Vad menar du?
Krocken måste ha hänt på vägen.
Men flickan hade dragits ut i skogen.
Och ingen syns till.
Ingen ambulans, ingen polis. Bara två föräldrar i telefon.
Det låter väl inte som en olycka?
Det är dilemmat i dilemmat.
Ska vi agera logiskt eller känslomässigt?
Jag ser att era val
baserades på känslor för er dotter snarare än logik,
för det stackars barnet som lämnats ute i kylan.
Det är enkelt för dig att säga.
Jag är sjukvårdare. Därför ringde hon oss.
Dumt nog ville jag rädda henne över telefonen,
och när jag insåg att det inte gick var det för sent.
För sent? Varför då?
Kan du snälla bara ge telefonen till Alice?
- Nej, ni lämnade henne att dö. - Nej, vi gjorde hjärt-lungräddning.
Alice gjorde det. Flickan kunde inte återupplivas.
Flickan verkade leva när min man tog med henne.
- Vad sa du? - Flickan lever.
Herregud.
- Jag förstår inte. - Tack och lov.
Låt inte så lättad.
- Men hon lever? - Jag sa ju det.
- Har du ringt polisen? - Nej.
Varför inte?
- Är det Alice? - Tyst nu.
Ge henne telefonen.
- Stanna där. - Skada henne inte.
Ni låter fantasin skena iväg.
- Men vi skapar väl alla historier. - Det finns ingen historia.
Hon sprang framför bilen i mörkret.
Det var inte Alice fel. Hon försökte rädda henne.
Det är sanningen.
Det förklarar inte varför hon är här och kör påverkad.
- Vad vill du ha? - En bättre historia.
Är du förälder?
Då förstår du hur långt man går för att skydda sitt eget barn.
Förstår du det?
Allt Alice gjorde var att köra ut i skogen
för att fly nåt jobbigt.
Det var jag som sa åt henne att gömma kroppen
för jag ville att vi skulle komma dit först.
Min fru skulle sen köra hem henne och jag skulle stanna och ta skulden.
Men jag lovar att vi inte skulle sticka.
Jag är ansvarig. Inte Alice.
Det är mitt fel. Och det är historien.
Snälla...
Ingen förälder vill vara sitt barns monster.
Ingen vill säga nej till dem. Sen växer de upp, och då är det för sent.
Min man och jag lärde oss det den hårda vägen.
Ungefär som ni gör nu, och vi har gottgjort för det.
Vi har betalat för det sen dess.
Då är det beslutat. Ni borde prata med er dotter.
Tack.
Hette du Alice? Här.
Du är uttorkad och svag, ta lite vatten. Drick.
- Bra. Prata med dina föräldrar nu. - Hallå.
Mår du bra?
Jag förstår inte. Hur kan hon vara vid liv?
Du var så rädd att du dödade henne
att du intalade dig att det var sant.
Men det viktigaste är att hon kommer att bli bra.
Mamma?
Jag vet inte. Vi kanske missade hjärtslagen.
Men jag kände hennes bröst kollapsa.
- Du räddade hennes liv. - Om jag ringt ambulans...
Hon kommer att bli bra. Och du kommer att bli bra.
Och kvinnan går med på vår plan
att säga att jag körde. Inget kommer att förändras. Okej?
Det måste vara ditt beslut, Alice.
- Det är bestämt. - Nej, hon måste bestämma.
Varför kan du inte låta det funka?
Jag vet hur det är att inte stå för vad man gjort.
Det bryter ned en. Varenda del.
Jag fick sluta som ambulanssjukvårdare.
Vad menar du?
Jag har ignorerat varningssignalerna.
Varningsklockorna som sa att jag inte klarade det.
Sen kallades jag ut till en kvinna i min ålder på ett köpcentrum.
När vi kom dit såg jag att hon hade en panikattack.
Hon betedde sig precis som jag förväntade mig.
Svårt att andas, krampande fingrar, vida stirrande ögon.
Vi får såna fall hela tiden. Jag är bra på dem.
Jag kan alltid hjälpa folk igenom en panikattack.
Kollegan sa: "Vi borde ta henne till sjukhuset."
Jag sa: "Nej, hon mår snart bra."
Sen gjorde hon inte det. Jag kunde inte reglera andningen.
Så vi fick åka,
och i ambulansen fick hon hjärtstillestånd.
Jag gjorde HLR men kunde inte återuppliva henne.
När vi kom till sjukhuset sa akutläkaren
att hon hade fått en massiv lungemboli.
Hon hade fått flera proppar i lungorna. Och jag missade det.
Jag hade ställt helt fel frågor, och jag...
Jag var så säker på vad jag såg,
jag var så säker på en panikattack att jag missade det.
Och ingen klandrade mig.
Det ansågs vara ett förståeligt misstag.
Så jag lämnade in min avskedsansökan.
Så det måste vara ditt beslut, Alice.
Pappa och jag kan inte fatta det åt dig.
Jag lämnade henne där, flickan som var som jag.
Jag såg mitt ansikte på hennes kropp.
- Hjärtat... - Överlever hon, vill jag säga förlåt.
Jag vill göra det rätta.
Okej.
Jag säger det till kvinnan innan det är för sent.
- Hur långt bort är ni? - Vi är nära. Ett par minuter.
Okej, vi ses snart.
TID KVAR: 4 MINUTER
Jag hade glömt hur djupt in den går.
Varför skulle nån åka hit ensam på natten?
Nu så.
Nåt är fel.
Alice? Al?
Vad fan, var är de? Skulle polisen bara plocka upp dem och åka?
- De skulle inte göra så. - Det är ingen här, Mads.
- Alice? Al? - Frank.
Flickan!
Herregud.
Herregud, Mads. De ljög.
- Larmcentralen, vilken tjänst... - Polisen.
- Kopplar dig nu. - Varsågod, inringare.
Var är du?
Ashfolk Forest, Hallow Road. Ashfolk Forest nationalpark.
- Vad heter du? - Madeline Finch.
- Vad är nödsituationen? - Bilolycka.
Min dotter körde här ute och körde på nån.
- Hon dödade nån med sin bil. - Okej.
Ambulans och polis har skickats dit.
Såg du olyckan?
Nej, min man och jag kom precis hit.
Så ni är med er dotter och offret nu?
Nej, bara offret.
- Och er dotter? - Hon...
Hallå?
Maddie, det är Alice.
- Mrs Finch... - Det är Alice, Mads.
- Mads, det är Alice. - Mrs Finch?
Det är Alice.
Mrs Finch, hallå? Är du kvar?
Hallå? Mrs Finch, prata med mig.
Du måste säga nåt, tack.
Är du där, mrs Finch? Mår du bra, mrs Finch?
Hallå?
Nej, det kan inte vara hon, Frank.
Det är inte hon. Hon sa nåt och vi hörde henne.
Minns du? Det kan inte vara hon.
- Det är inte hon. - Hallå?
- Hör du mig? - Det är hon.
Jag måste veta vad som pågår.
- Hallå? - Det är inte Alice, Frank.
Sluta.
- Det är inte Alice. - Det är Alice, Mads.
- Hallå? - Minns du inte?
Hon sa till oss att ansiktet förändrades och vi hörde nåt.
- Vi hörde det. - Vad pratar du om?
- Hör du mig? - Vad menar du?
- Det är Alice. - Hallå? Mrs Finch? Säg nåt. Hallå?
- Nej, hon... - Vad pratar du om?
- Nej, Frank.
- Vi hörde nåt... - Mads.
Hon sa att ansiktet förändrades.
Vi hörde det hemska ljudet.
- Vad pratar du om? - Och hon...
- Det är Alice. - Håll tyst, Frank!
Mrs Finch, du måste säga nåt...
Alice?
Lyssna.
- Lyssna här. - Vad är det?
Alice?
- Mamma? - Jag är här, Alice.
-Jag mår illa. - Det tror jag säkert.
Vi ska hjälpa dig.
- Alice, var är du? - Vi är fortfarande i skogen.
De kan inte ha hunnit långt.
Varför är vi kvar här? Ska vi till sjukhuset?
Till polisen? Mår flickan bra?
Nej. Hon är död, Alice. Du dödade henne.
Du lämnade henne att frysa i skogen på Hallow Road.
- Jag förstår inte. - Jo, det gör du.
Du visste att hon var död när du körde på henne.
Du visste att det var slutet på ditt eget liv.
Din lovande framtid. Att inget skulle bli sig likt.
- Du visste vad du gjort. - Nej.
- Jag vill ha mina föräldrar. - Vi är här, Alice.
- Nej, ni är inte mina föräldrar! - Jo, nu är vi det.
Vilka du kallar dina föräldrar bestämmer inte du längre.
Herregud!
De kan inte frigöra dig
från det här hemska, onda du gjort.
- Vad är det här? - Herregud.
Ingen förälder vill vara sitt barns monster, Alice.
De kan inte göra det som krävs, men det kan vi, Alice.
Och vi är här för dig nu. Precis som vi var för barnet innan dig.
Och barnet innan henne.
- Snälla, låt mig gå! - Gud!
- Vilken väg? - Snälla, jag vill inte vara här.
Nej, men du förtjänar att vara här. Ni har alla bett om det här.
Mamma!
En förälders instinkt är att de kan skona sitt barn
från livets konsekvenser.
Att de kan rädda dig oavsett vad som krävs.
- Så de hittar på historier. - Är det dem?
- Därför är du på den här vägen. - Jag vill inte vara här! Vad är detta?
- Var är jag? - Hur långt tror du att de går för dig?
Hur länge fortsätter de köra?
Nej, snälla. Vad gör du?
Vet de inte att historien inte har nån lösning?
Snälla, vart för ni mig?
- Nej, snälla. - Med en oändlig väg efter en annan.
Som bara fortsätter och fortsätter...
POLIS
Nej! Ni måste flytta er!
Ni måste flytta er! Flytta er!
- Vår dotter är där! - Nej, vart för ni mig?
- Nej! - Ge mig min telefon!
Jag måste fixa det här. Ge mig en chans till.
- Snälla! - Det är för sent.
Snälla, ge mig en chans till.
- En chans till! - De kör inte.
- Du förstår inte. Jag är gravid.
Då ska vi rätta till ditt barn också.
Nej!
Du har nått Alice Finch. Jag är för upptagen.
Lämna ett meddelande om det är viktigt.
Du har nått Alice Finch. Jag är för upptagen.
Lämna ett meddelande om det är viktigt.
POLIS
Första intrycket, flickan var full och kraschade ner i diket.
Klev ut i vägen, desorienterad, och nån körde på henne i mörkret.
Föraren fick panik, gömde kroppen och stack.
- Det är inte vad föräldrarna säger. - De har identifierat kroppen.
De säger att det inte är deras riktiga dotter.
De sa att de pratade med henne i telefon när det hände.
Det måste vara traumat. De kämpar nog för att acceptera det.
Kan man klandra dem?
MED ROSAMUND PIKE OCH MATTHEW RHYS RÖSTER
SOM DET SKUMMA PARET
Undertexter: PLINT Översatt av: Sabina Svensson