Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
AM FOST ÎN IAD ŞI M-AM ÎNTORS. VREAU SĂ VĂ SPUN CĂ A FOST MINUNAT.
LAPTE FIERBINTE
Sofia! Nu ai răspuns la telefon.
Sofia?
Nu e încântătoare?
Crezi că o să te măriţi vreodată, Fia?
Există un motiv pentru care folosim termenul "mire" pentru un bărbat.
Este un termen de rău augur.
Este a ta?
Da, tu. Geanta aia este a ta?
Rose.
Este insuportabil, chiar şi de la distanţă.
Meduza nu are oase, creier sau inimă.
Dar are abilitatea...
Maggie şi Tom sunt atât de tineri!
Şi apa este atât de zgomotoasă.
Moara.
Şi oraşul o condamnă.
Nişte nenorociţi!
Din nou?
Îmi place cât de primitiv e totul aici.
Îmi aminteşte de casa mamei mele.
Te ocupi tu, Fia?
- Şi îmi aduci o lingură? - Da, sigur.
Omul ăla ar trebui să fie împuşcat,
pentru că-şi ţine câinele legat pe acoperiş.
- Mulţumesc! - Cu plăcere!
- Somn uşor! - Şi ţie!
Nu fuma lângă rochia mea!
Gramatica din textul acestei scrisori este îngrozitoare.
Trebuie să fim acolo, la 14:45 ora lor.
Să comandăm un taxi pe la 13:30?
- O să ajungem foarte devreme. - Da.
Testarea nervilor cranieni despre care vorbeşte el,
nu mi-a mai menţionat-o nimeni.
Va fi minunat, Sofia.
Sunt optimistă!
Nu pot! Pur şi simplu nu pot!
Nu pot să-mi spun iar povestea, pur şi simplu nu pot!
Este ceva...
Poate ar trebui să mergem acasă.
Haide, Rose!
Ţi-ai ipotecat casa pentru asta.
Casa mea. Şi dacă nu funcţionează?
Rochia asta nu e potrivită. Putem să o schimbăm, Fia?
Bună!
Suntem din Londra.
Nicio problemă!
Deci, uneori vă simţiţi picioarele.
Da, pot să merg. Poate o dată pe an.
Nu ştiu de ce uneori pot face asta, pur şi simplu se întâmplă.
Aţi fost bibliotecară. Care erau îndatoririle dumneavoastră?
Mă ocupam de cataloage. Înregistram şi clasificam cărţile.
- Când v-aţi născut? - Am 64 de ani.
- Din Irlanda? - Da, sunt dintr-un orăşel mic.
- Şi populaţia era... - Nimeni.
Şi când v-aţi mutat la Londra?
Am plecat de acasă şi m-am dus la universitate la Londra.
Am fost prima persoană din familia mea care a făcut asta.
Şi părinţii au fost mândri?
Tatăl meu a fost mândru, da.
Sofia, locuieşti cu mama ta?
Da.
Şi ce crezi despre problema mamei tale?
Rose nu poate să meargă de când aveam patru ani.
Julieta, tu o să te ocupi de fizioterapie.
Şi mai este cineva în familie?
Nu. Nu mai e nimeni altcineva. Doar eu şi Sofia.
Am aşteptat mult timp să o am pe unica mea fiică.
Şi lucrezi?
Într-o cafenea.
Mi-am amânat studiile.
Sofia studiază antropologia.
Excelent! Studiezi tipare.
Doctore Gomez!
Doar Gomez, vă rog!
Unde simţiţi durerea acum?
În picior. Şi în cotul drept.
Şi am durere cronică de articulaţii în zona asta.
Şi nu simţiţi nimic mai jos de genunchi?
Aşa este. Sunt un caz rar.
Sofia, poţi să pleci. Vino înapoi peste două ore!
Aici nu simţiţi nimic?
Nimic?
- Sofia! - Da? Mulţumesc!
Gomez mi-a scos din schema de tratament trei medicamente.
- Serios? - Ştii, ceilalţi medici
au vorbit despre deficienţă de fier şi despre diabet.
Este mult mai complicat decât atât,
dar am început.
- Bine! - Sora Rază de soare e fiica mea,
şi azi e ziua ei.
- Şi am completat actele. - Şi sunt semnate?
- Da, tată. - Foarte bine.
- Aveţi nevoie de ajutor? - Nu, suntem bine.
- E în regulă. Mulţumim! - Mulţumesc!
- Ne vedem mâine? - Da.
La mulţi ani!
Astea trebuie aruncate.
Nu vrei să mai aştepţi?
Pentru ce?
Cineva face bani de pe urma acestor reţete.
M-ai văzut şi tu.
Toate pastilele astea. Tu eşti martorul meu.
M-au îndopat cu pastile.
Lui îi pasă. Se vede.
I-ai dat 25 de mii.
De euro. Ceea ce e mai puţin.
Ai încredere, Fia, nu?
Nu e periculos să le opreşti de la o zi la alta?
De ce nu ieşi afară să lucrezi?
Aşa voi face.
Şi...
Am nevoie de altă apă.
Poţi să iei o altă marcă?
Bună, frumoaso!
Aş prefera să mor, tu nu?
Decât să fiu legată.
Ar trebui să închiriezi o altă casă.
Îmi place aici.
Şi eu am ieşit la plimbare odată,
când eram de vârsta ta.
Pe malul mării.
Şi apoi pe o stâncă.
Şi oamenii de pe plajă se uitau la mine,
când am început să urc.
Iarba era ca un covor moale,
şi ploaia era atât de fină pe părul meu.
Şi mă tot uitam în jos, peste buza stâncii.
Şi mă gândeam cum ar fi să cad peste stâncile alea.
Cum ar arăta moartea mea.
Eram fericită.
Nu avem nicio geantă.
Doar o gustare şi nişte tutun.
Stăteam acolo sus
şi am fumat o ţigară.
Ar trebui să te întorci acolo.
Să găseşti locul ăla.
Nu?
Nu pot să merg.
Tu ce ai face dacă eu aş putea să merg?
Aş fi fericită.
Gomez este ultimul.
Şireturile!
Un subiect la care am tot revenit a fost dansul balinez spiritual,
în care tinerele femei se luptă cu o vrăjitoare.
Numele complet?
Sofia Papastergiadis.
Trebuie să stai aici cinci minute, în cazul în care
apare o reacţie.
Scrie-ţi vârsta şi ocupaţia aici!
Sunt mulţi oameni în zonă care călăresc?
Încearcă să nu atingi rana.
Scuze!
Am terminat!
Bună!
Nici apa asta nu e bună, Fia.
Mi-am dat seama că această carte nu este despre iubire.
E despre ruşine.
Ce ai păţit la braţ?
O meduză.
Trebuie să te duci la doctor.
Am fost deja.
Vino aici, să mă uit şi eu.
Dumnezeule! Pune apă pe ea şi suflă!
Măcar poţi să înoţi.
Durerea o să treacă repede.
Putem să ieşim acum?
Da.
Ceasuri. Vreau şi eu unul.
De ce?
Tatăl meu mereu a purtat ceas!
Şi Christos avea un ceas?
Ceva digital, îngrozitor. Cu nişte luminiţe.
Dar avea un păr minunat.
Cred că m-am îndrăgostit de felul în care-i stătea părul.
Părul tău e diferit.
Ce e cu ceasurile astea?
Ce ai acolo?
Asta... Nu, nu!
Sunt foarte simplu. Sunt trei.
Sunt trei personaje.
Tatăl, mama şi copilul.
Care este tatăl?
Nu-mi pasă. Dar eu sunt copilul.
- Bine. Tu eşti copilul? - Eu sunt copilul.
Mulţumesc!
Fumezi?
Da.
Ai ţigări?
Da.
Bine! Hai să mergem!
Eu sunt Ingrid.
Cu ce te ocupi la Londra?
În prezent, scriu despre Margaret Mead.
Cine este? Sună ca şi cum ar fi moartă.
A fost antropolog. A călătorit în insulele din Marea Sudului
şi a scris despre adolescenţi ca să vadă dacă
adolescenţa chiar e o perioadă dificilă, sau acesta e un concept occidental.
Natură versus îngrijire.
Sunt încălţări!
Spune-mi despre femeia ta.
Bine.
Ea scrie că viaţa e flexibilă,
adică o putem schimba, dar este şi elastică.
Pentru că mereu ne întoarcem la lucrurile cu care am crescut.
Astea sunt conceptele esenţiale.
La naiba cu prostiile astea!
Uită-te la acest albastru, Sofie.
- Cyan. - E albastru.
Este albastru.
Şi?
Matty?
Matty, auzi marea?
Mereu sunt în întârziere.
Da, da.
Nu folosiţi maşina noastră?
Sofia nu conduce. A picat testul de patru ori.
Poate imaginaţia ta este prea activă.
Ţi-ai imaginat că ai putea ucide oameni?
A picat şi la testul teoretic,
unde nimeni nu era în pericol iminent.
Rose, avem rezultatele testelor pe care le-am făcut la picioare.
Sofia! Poţi să-mi povesteşti despre tatăl tău?
Ne-a părăsit când aveam patru ani,
şi l-am mai văzut de câteva ori de atunci.
- Când s-a întâmplat ultima oară? - Când aveam 15 ani.
Acum doi ani a moştenit afacerea cu nave a tatălui său.
Sofia nu a primit nimic de la el.
Şi tu, Rose? Ai surori? Fraţi?
Trei fraţi mai mari.
Am avut şi o soră, dar a murit.
A fost o tragedie?
Nu, nu au vorbit niciodată despre ea.
Este important să vorbim despre cei morţi.
Cum o chema pe sora ta?
Mary. Eu nu am cunoscut-o. A murit înainte să mă nasc eu.
Aş vrea să te gândeşti la duşmanii tăi, Rose.
Să faci o listă.
Nu avem imprimantă.
Cel mai bine e să o scrieţi de mână, doamnă Papastergiadis.
Te aştept de mult timp.
- Scuze! - Nu m-ai auzit.
Ascultam muzică.
Nu trebuia să fii atentă să mă auzi pe mine?
Vrei să intri?
Aş vrea, dar nu putem.
Cât de mult durează să pui nişte supă de fasole într-un castron?
Sofia nu vrea decât o salată.
Lumea crede că micuţele cabane albe
din mijlocul pustietăţii sunt romantice.
- Nu e deloc aşa. - De ce nu?
Toată lumea te urmăreşte.
Cred că aş vrea un pahar de vin alb.
Nu. Fără alcool. Avem de lucru.
Minunat!
Foarte frumos!
O să-mi apară iritaţii de la asta.
- Ce? - Sunt alergică la peşte.
Ţi-am spus asta!
Dacă ai o reacţie alergică, o să mă mut.
Hei!
Gomez!
Rose?
Mă doare ochiul.
Ai scris lista?
Putem sta mai departe de masa asta?
Spune-mi ce e pe listă, Rose!
El este pe listă, evident!
Părinţii mei nu fost de mare ajutor.
Aşa că m-am măritat cu un grec şi am fugit.
Când i-ai văzut ultima dată pe părinţii tăi?
Amândoi au murit la spital. Separat.
Dar eu nu am fost acolo.
Ai fi vrut să fii acolo?
Nu.
Cine este "el"?
Christos.
Tatăl lui Sofia?
Când Sofia avea patru ani,
Christos l-a descoperit pe Dumnezeu şi a plecat la Atena.
Cum este ochiul?
- Bună! - Ai cheile de la maşină?
Mulţumesc, Julieta!
- Sofie! - Bună!
El e Matty.
O să conducă maşina pentru tine.
- Bună! - Bună!
Ţigară?
- Acum mergi! - Mulţumesc!
E foarte bine. Mulţumesc!
Ştii că suntem aproape de deşert aici?
Serios?
Da. S-au turnat filme aici.
Pot să vă duc.
Eşti şofer cu normă întreagă?
Nu, sunt muzician.
- Eşti bine? - Foarte bine. Mulţumesc, Matty!
Dar nu poţi să trăieşti doar din muzică.
Mai fac una, alta.
Bravo ţie, Matty!
Cum dormiţi?
Nu prea bine.
Vă mişcaţi în timpul somnului? Picioarele se mişcă?
Da, aşa este.
- Puteţi să vă daţi seama de asta? - Da. Datorită muşchilor.
Visaţi noaptea?
Întotdeauna. Vise realiste. În vis e mereu noapte.
Visez că mi-am pierdut geanta sau nu găsesc staţia de autobuz.
Tu visezi?
Visez deseori deşertul.
Sau că sunt sub apă.
Aveţi nevoie de exerciţii cu greutăţi pentru putere şi rezistenţă.
Toată viaţa mea s-a conturat în jurul rezistenţei.
Cel mai mare adversar al meu este rezistenţa.
Mă doare totul.
Ştiu! Dar sunteţi puternică.
Fia? Sunt gata să merg la culcare.
Închizi tu uşa?
Julieta mi-a dat nişte poziţii de yoga.
Îmi amintesc cartea asta, era în bibliotecă.
E din anii '70. Uite, poziţia leului.
- Foarte bună! - Iisuse!
Crezi că să-ţi termini studiile vreodată?
Da, sigur că da.
Da. Numai că e greu pentru tine să duci lucrurile la bun sfârşit.
Este materialul meu preferat, pentru că e viu ca o pasăre.
"Iubită."
M-am gândit la sora mea mai mică şi am lucrat la broderie.
Hannah.
Hannah?
Este...
...în Dusseldorf.
E mai mică decât mine.
Mult mai mică.
Nu m-am putut trezi azi.
Am avut...
Am avut o zi proastă.
Bună!
E foarte ciudat.
Ramurile sunt prinse cu şuruburi.
Uite, aici şi aici.
Da.
- Poate pentru un film? - Da.
Sunt tristă că nu e real.
Este real.
Ador deşertul.
Când eram mică voiam să locuiesc în deşert.
- Chiar aşa? - În Sahara, cu o cămilă.
Serios? De ce? De ce în Sahara?
Datorită numelui Sahara.
Ai fost un copil fericit?
Eşti fericită acum?
Ce îţi doreai când ai început să creşti?
O bicicletă incredibilă,
încălţări roşii,
o pisică.
Aveai prieteni?
Îmi plăcea să fiu singură.
De ce?
De ce nu?
Trebuie să fi existat un motiv.
Nu mai face asta!
Ce anume?
Să mă pui într-un catalog ca pe un fluture.
- Înfipt într-un perete. - Nu fac asta.
Ca femeia aia a ta care studia adolescenţii de pe insule.
Ar fi trebuit să-i lase în pace pe adolescenţi
şi să se studieze pe ea însăşi.
Sunt doar întrebări.
E vorba de memorie culturală. E ceva important.
Poate ajuta oamenii,
poate opri războaie.
Până acum nu a oprit nimic, nu-i aşa?
Vrei să-ţi povestesc cum era când eram eu copil?
Nu.
Încă eşti un copil.
Bine.
Am ucis pe cineva.
Sofie.
S-a întâmplat acum foarte mult timp.
Ingrid!
E frumos!
Un copil are mai multe oase decât un adult.
Pe măsură ce creştem, fuzionează.
Coloana mea vertebrală s-a schimbat mult, nu-i aşa, Sofia,
de la ultima radiografie?
De cât timp credeţi că va fi nevoie?
Vom vedea.
Ce mai faci?
Ţi-am lăsat mai multe mesaje.
Ştiu. Le-am primit.
Uite! Fac asta pentru un bătrân pe care l-am cunoscut.
M-a rugat s-o personalizez.
Ce culoare crezi ca ar trebui să folosesc
pentru tiv?
Galben?
Da.
Vreau să-ţi fac o fotografie.
Ca să îmi amintesc.
Sofie!
August în Almeria.
Memoria e o bombă.
Trebuie să mă întorc la treabă acum.
Aş putea să mai rămân puţin aici să citesc?
Matty a ieşit puţin să ia ceva de mâncare.
Bine.
Sofia?
Sofia, vino să stai cu mine!
Ce este?
Îmi plac lucrările tale.
Ce s-a întâmplat cu mama ta?
Nimic.
A fost bibliotecară.
Îmi place foarte mult de mama ta.
Dar i s-a întâmplat ceva.
Se simte, e ceva în corpul ei.
Julieta Gomez este alcoolică.
Am simţit miros de alcool de când am întâlnit-o prima dată.
Fusese ziua ei.
Am simţit că mirosea a alcool şi cu alte ocazii.
Am crezut că o schimbare îţi va face bine.
Poţi să încetezi, te rog?
Când erai copil, urai schimbarea.
Erai mereu foarte temătoare.
Niciodată nu ai fost curajoasă.
În ce perioadă a ciclului eşti?
Taci! Nu!
Sofia?
Am nevoie de apă.
Sofia!
De ce găteşti? Ai invitat pe cineva la masă?
- Dezleagă câinele, Pablo! - Poftim?
- Te rog, dezleagă câinele! - Mama ta...
Dezleagă nenorocitul ăla de câine acum!
Fă-o acum! Du-te!
M-ai auzit, la naiba! Dezleagă-l acum!
Nenorocito! Să te ia naiba!
Eşti un monstru.
Rămâi cu mine!
Mă întorc la Berlin.
Ar trebui să vii să petreci Crăciunul cu mine.
O să-ţi cumpăr un bilet.
Poţi merge de la Poarta Brandenburg la punctul de control Charlie.
Dar va trebui să-ţi iei o haină groasă.
Va fi zăpadă.
Şi eu o să ţin nişte vâsc deasupra capului.
Va trebui să treci prin ritual.
Fraţii tăi ţi-au spus?
Nu. Dar când au venit în vizită,
comportamentul lor faţă de mine mi-a spus totul.
Ai ştiut?
Am simţit.
Ca o confirmare.
De la oamenii pe care i-ai întrebat?
Şi le-ai spus celor de acasă?
Nu am putut. Era o...
Era o casă foarte rece.
Ar fi fost îngroziţi
că le-am scris unor oameni.
Ei pur şi simplu... Nu puteau să comunice.
Dar poate au încercat.
Nu.
Nu au încercat.
Nu puteau.
Te descurci foarte bine.
- Îmi pare foarte rău! - Nu. E în regulă.
- Îmi pare rău! - E în regulă!
Dumnezeule!
- E foarte bine. - Of!
Eşti aici?
Da.
Eşti cu adevărat aici?
Da, sunt.
Sunt aici.
Mă bucur.
Ingrid.
Pe cine ai ucis?
Povesteşte-mi!
Sofie.
Sora mea.
Când aveam şase ani.
Ea era...
... se dădea în leagăn.
Şi eu o împingeam...
Şi apoi a căzut.
Şi-a spart capul.
Dar nu a murit.
Pur şi simplu s-a oprit.
Îmi pare rău!
Nu, nu spune asta!
Nu contează.
Unde este ea acum?
Undeva într-un azil.
Cu nişte străini.
Este de vârsta mea, dar are...
În mintea ei are cinci ani.
Şi îmi amintesc că voia ca leagănul să ajungă şi mai sus.
Eu îmi doream să zboare.
Erai doar un copil.
- E ceva inocent. - Nu.
Nu, Sofie, tu nu înţelegi.
Eu nu am fost niciodată inocentă.
Dar tu mă iubeşti, nu?
Sigur că te iubesc.
Trebuie să te întrebi cine eşti, Rose.
Sunt cineva care are o boală a oaselor.
- Ştiu asta. - Şi nu pot să merg.
- Ce mi-ai spus... - Pierd din densitatea osoasă.
...despre cine eşti cu adevărat,
este mult mai relevant decât densitatea osoasă.
Eşti conştientă de asta, nu?
Voiai să ştii faptele, ţi-am prezentat câteva.
Îmi dai nişte apă, te rog?
Mulţumesc!
Vrei să opresc toate medicamentele?
Asta mi-ai spus ultima dată?
Rose, nu e vorba doar despre a împărtăşi fapte.
Trebuie să le explorăm.
Felul în care te-au afectat
şi cum ar putea să o afecteze pe Sofia.
Fiica mea nu este deloc afectată de situaţia asta.
Trebuie să merg la toaletă.
De obicei merg cu Sofia. E cineva care ar putea...
O să-i trimit un mesaj lui Julieta.
- Unde este Sofia astăzi? - Nu ştiu.
Numele tău când erai copil era Rose Ivy Kennedy.
Da.
Acesta era.
Şi l-am schimbat imediat ce am putut.
Unde este Julieta?
Dumnezeule!
Mulţumesc!
- Ar trebui? - Nu. Nu, e în regulă.
Sofie, mă omori!
Bună, am nişte cizme de călărie pentru tine.
- Încalţă-le! - El este Leonardo.
Am văzut un şarpe, Leonardo.
Unde este şarpele?
Ţi se pare că am nevoie de cizme?
Ea este Sofie.
Mă întorc în oraş.
Acum am lecţia de călărie, Sofie.
- Nu ştii să conduci. - Ba da!
Mi-am făcut griji.
Tatăl tău era deseori tăcut, ca tine.
Ore în şir.
Vreau să-l văd.
Ce-ai avea de câştigat?
Nu l-am mai văzut de 11 ani.
A trecut aşa de mult?
Trebuie să fie neschimbat.
Am o soră mai mică pe care nu am cunoscut-o niciodată.
Să te întâlneşti cu tatăl tău
este o idee ridicolă.
Ce e cu tine?
Nimic.
N-am nimic.
Bine.
Îmi pare rău că a trebuit să aştepţi aşa de mult, Christos.
Poţi să-mi spui "tată".
Unde locuieşti, Sofia?
În Londra, cu mama.
De ce Spania?
Merge la un medic acolo.
Mama lui Sofia simte durerea foarte intens.
Mereu a fost aşa.
E real.
Vorbeşti spaniolă?
Nu.
Vorbeşti greacă?
Cât timp o să rămâi aici?
Doar câteva zile.
Dacă e în regulă.
- Chestia ta pentru păr. - Mulţumesc!
Fereastra se deschide. Vrei să o deschid eu?
Nu, e în regulă, o voi deschide eu.
Bine.
Noapte bună!
- Semeni cu Christos. - Chiar aşa?
L-am întrebat deseori despre tine.
Şi ce a spus?
Vorbeşte despre mama ta.
Cât de greu i-a fost.
Să rămână singură cu un copil.
Nu doar asta.
Ai mai fost în Grecia?
Da, când aveam 15 ani.
E plăcut să-ţi revezi tatăl?
Unde v-aţi cunoscut voi doi?
Vrei să o ţii în braţe?
- Da, sigur. - Ea e sora ta.
Bună!
- Sofia! - Bună!
Vino!
- Mă duc să văd ce face Evangeline. - Bine.
Oameni în cutiuţele lor.
Îmi place că toată lumea merge noaptea la culcare.
Lui Rose i se pare dificil să doarmă.
Ai doi părinţi insomniaci,
care fac ceai în toiul nopţii,
care ascultă radioul sau joacă şah.
Data trecută când ai fost aici, ai vrut să dormi pe acoperiş.
Te-am lăsat să dormi aici.
Nu ai fost fericită în excursia aia.
Mi-a fost puţin teamă de tine.
Ce scrie acolo?
"Iubită."
Ce o să faci?
Nu poţi fi asistentă medicală pentru Rose întreaga viaţă.
Nu.
Aş vrea să-mi termin doctoratul în America.
Ai nevoie de sprijin financiar? Vrei bani?
- Nu de asta am venit. - Nu am bani.
- I-am dat pe toţi. - Da, ştiu.
Nu a fost numai vina mea, să ştii.
Mama ta a fost dificilă.
Imposibilă.
Ce ţi-a spus Rose despre familia ei?
A spus că nu se înţelegeau, că nu erau apropiaţi.
Spune-i lui Rose că trebuie să-ţi zică...
Oamenii nu ar trebui să sune aşa târziu.
"Decapitată". Scrie "decapitată".
Nu, scrie "iubită".
- Ai venit! - Am fost la spital.
Dar nu am rămas acolo. Ştii şi tu, durerea
nu este cronică.
Deci eşti bine? Te-ai externat singură?
Nu am fost internată, Fia. Doar am sunat de acolo.
Am fost să vorbesc despre apă,
pentru că apa e teribilă aici, nu mă aşteptam la asta.
Şi apoi şi-au dat seama că era pe punctul de a leşina.
Şi chiar ai leşinat?
Toată lumea a fost minunată.
Oameni foarte drăguţi, conversaţie plăcută.
Şi doctorii. Şi Matty m-a dus peste tot cu maşina.
Şi nu mai vreau să merg la Gomez.
Nu m-a ajutat deloc.
Vreau să merg acasă. Omul acela mă deprimă.
Am o altă idee.
Deci, spune-mi despre Christos şi mireasa-copil.
Este periculos să ajungi la deshidratare.
De asta m-am dus la spital.
Puteai să bei apa.
Mie mi se pare că are gust de înălbitor. Vrei să...
E apa din munţi.
Are o poză cu munţii pe etichetă.
- La naiba! - Ce mai vrei?
E o minciună. Munţii sunt o minciună.
Sofia.
Nu.
- Sofia, ieşi de acolo. - Acum ce mai vrei?
- Am o durere acută. - Serios?
Este foarte serios. Şi tatăl tău te-a supărat.
Unde simţi durerea? Spune-mi!
Cred că am făcut o întindere de ligament
în tot haosul ăsta.
Dar doamna doctor Shah de acolo
mi-a dat alte medicamente,
dar îmi dau o senzaţie de greaţă.
Oricum, trebuie să pun capăt situaţiei
cu Gomez, mâine.
O să cer o parte din bani înapoi.
Nu plăteşti mii de euro pentru o conversaţie.
Şi voi avea nevoie de un taxi,
pentru că Matty are nevoie de o maşină.
Să-l ia naiba pe Matty! La naiba cu toţi!
Al naibii Matty!
Dă-mi mâna!
Haide, dă-mi-o!
Povesteşte-mi despre tatăl tău!
Mi-a povestit că jucaţi şah
când nu puteaţi să dormiţi noaptea.
Nu este adevărat.
Christos putea mereu să doarmă.
Şi sforăia.
Şahul e o poveste, o ficţiune.
A spus că ar trebui să-mi povesteşti ce s-a întâmplat.
În ce privinţă?
Vorbea despre familia ta.
El nu mi-a cunoscut niciodată familia.
Vezi, asta face el? Minte.
Trebuie să lucrezi la mult la lucrurile pe care le-am discutat.
Dacă nu faci asta, nu vei putea să mergi.
Nu mai vreau să mai lucrez la asta.
- Nu simt nevoia. - Îţi e frică?
E firesc, dar trebuie să te lupţi cu frica.
Mă simt mai bine de când am fost la spital.
Există o normalitate în asta pe care o apreciez.
Eşti fericită să suprimi ce s-a întâmplat,
înţeleg asta, dar trebuie să ştii
în detaliu cine eşti.
Şi trebuie să găseşti răspunsul şi să accepţi asta.
Julieta o să mă ducă la taxi, mulţumesc!
Rose! Rose, te rog!
Rose!
Ceea ce vrei să faci nu o să te ajute.
Nu am discutat despre bani.
O să returnez suma pe care ai cerut-o.
Scuză-mă!
Sofia Irina, te rog, rămâi o clipă!
Mama ta făcea progrese, dar a intrat într-o stare
de "fugi sau luptă" şi a ales-o pe cea din urmă.
Mama ta a propus ceva brutal.
Cât ai fost plecată a vorbit despre amputare.
Nu vorbeşte serios. Vrea să se facă bine.
Nu pot să o opresc din a vrea să pună capăt durerii.
Şi-a făcut o programare la un specialist din Londra.
Nu.
El mi-a confirmat asta
şi a cerut dosarul ei medical.
Spune-mi...
cum a fost cu tatăl tău?
A fost plăcut să-l văd din nou.
A fost crud cu tine?
Nu trebuie să-l mai vezi vreodată.
Niciodată. Sofia?
Nu mai trebuie să-l vezi niciodată.
În regulă!
Ce faci? Urcă în maşină!
Urcă, Sofia, urcă!
O criză de personalitate nu ajută la nimic.
Câine?
Câine!
Vino, stai jos, Sofie!
- Nu vreau! - Te rog!
O să regreţi dacă nu o faci!
Sofie!
Eşti ca o planetă albastră cu doi ochi negri înfricoşători.
Ca animăluţele.
Nu, nu sunt aşa.
Nu sunt nimic din toate astea.
Îţi e foame?
Sigur vrei să mănânci pizza. Nu?
Eşti un monstru, Sofie!
Crezi că...
e fericită fără să aibă minte?
Tu crezi
că mai ţine minte?
Are o minte ca o frunză.
Uneori aş vrea
să mă arunc în aer, Sofie.
Încă mă mai placi?
Spune da!
Lumea e întunecată până spui da.
Lumea e atât de întunecată.
Atât de întunecată.
Stai!
Matty!
Matty, auzi oceanul?
Ascultă!
Hei!
Hei! Este...
E telefonul meu!
- Du-te să-mi aduci telefonul! - Du-te tu să-ţi iei telefonul!
- Du-te să-mi aduci telefonul! - Ingrid, nu e un telefon!
Eraţi copii.
Hei!
Împreună!
Toată lumea!
Acum!
Aşa!
Ce ai făcut când ai ajuns acasă?
Nimic.
Deci nu ai ieşit sau ceva de genul ăsta?
Nu, doar am dormit.
De ce?
- Hai să mergem! - Unde să mergem?
Îmi dai nişte apă?
Povesteşte-mi despre sora ta, mamă!
Mary.
A murit.
Mă ajuţi să repar lampa de la mine din dormitor?
Cum a murit mai exact?
Nu ştiu. Poţi să o bagi în priză pentru mine?
Trebuie să ştii cum a murit.
Nu ştiu.
Nu am cunoscut-o.
Te rog, spune-mi!
Tocmai ţi-am spus!
Bine, treci în maşină!
Doamne, nu ştiu ce e cu tine, Fia!
Îmi e foame, mergem la restaurant!
- Nu, eu... - Haide! Să mergem!
Ce e asta?
Astăzi ai mers.
De ce nu mi-ai spus?
Nu voiam să-ţi faci speranţe.
Şi eu te urmăresc cu aceeaşi atenţie cu care mă urmăreşti şi tu pe mine.
Asta fac mamele. Îşi urmăresc cu atenţie copiii.
Nu m-ai întrebat niciodată dacă sunt fericită.
Pentru că eşti mereu profund tristă.
- Ceri atât de multe de la mine! - Nu este aşa?
- Atât de multe! - Pentru că eşti foarte capabilă.
Eşti foarte puternică.
De ce ai spune că vrei să-ţi amputezi piciorul?
Asta e prea...
E prea târziu. Totul s-a dus.
Mary nu a murit.
Au trimis-o de acasă.
Avea 16 ani.
M-a avut pe mine.
Eu sunt copilul ei.
Nu au lăsat-o să se apropie de mine.
Ai cunoscut-o? Ai întâlnit-o mai târziu?
Da, o dată.
Când eram de vârsta ta.
Nu era bine.
Era distrusă.
Nu contează.
Sunt un animal în deşert.
Şi nu e apă nicăieri.
Este apă.
E prea târziu.
Nu există decât durere.
Bine.
Haide!
Aşa.
În regulă!
Nu e prea târziu.
E aici.
Bine? E chiar aici.
Trebuie să alegi, mamă! Trebuie să alegi!
Trebuie să alegi să ieşi afară.
Trebuie să alegi să nu stai toată ziua într-o cameră
şi să mori încet mirosind precum acea cameră.
Înţelegi? Te rog! Trebuie să alegi viaţa.
Nu doar să o înduri.
Mă auzi?
Nu pot să merg, Fia!
Trebuie să alegi, mamă!
Trebuie să mă crezi, nu pot să merg!
Tu nu mă crezi, dar nu pot!
Te cred. Chiar te cred!