Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Franco, gyerünk!
Franco, ez csak egy szimpla beszélgetés.
Persze, tudom. Csak még nem voltam pszichológusnál.
Nyugodjon meg! Mondja, mennyi idős?
Hetvenöt éves vagyok.
Mióta házasok már Signora Ritával?
42 éve, igaz? 42 éve.
És mivel foglalkozik?
Kereskedelemmel.
Képzelje, hogy esküvői ruhaszalonom van a belvárosban.
Ez érdekes.
- Van gyermeke? - Összvissz egy.
Nem, Franco. Kettő.
Franco, az egyikről megfeledkezett?
Bár kiűzhetném a fejemből! De inkább csak letagadom.
- Hogy hívják a gyerekeit? - Anna. A családom büszkesége.
Az én drágaságom diplomás könyvelő, akárcsak a férje.
- Unokát is szült nekem. - A hölgy, aki odakint vár?
Úgy van. Rá mindig számíthatunk.
És a másik gyerek?
Kognitív szempontból az édesapja rendben van.
Észrevettem azonban depresszióra utaló jeleket, amiket érdemes figyelni.
Az édesanyja pszichológiai állapotát ugyanígy írnám le.
Tudja, van ez a gondja a csontjaival, ami miatt elég nehezen mozog.
Azért lehet rosszkedvű, mert a séta is nehezére esik olykor.
Mesélték, hogy problémák vannak a testvérével.
Problémák? Tragédia.
- Szoktak beszélni? - Dehogy!
Annyit tudok, hogy Rómában él, de inkább maradjon is ott.
Jó, hogy itt van.
Most kifejezetten fontos, hogy érzelmileg is támogassa a szüleit.
Igen, tudom, viszont a...
Nézze, a társaság az egyetlen orvosság.
Maradjon mellettük, ne hagyja el őket egy pillanatra sem!
Csak ez segíthet most.
A férjemmel épp egy nyaralást tervezünk.
Tudja, egy kéthetes hajóútra mennénk el a barátainkkal.
Mi lenne, ha felhívná a testvérét?
- Vigyázzon a szüleimre? - Igen.
Nem, doktor úr, maga nem ismeri őt.
Tudja, a régi sebek begyógyítása sokat segítene a szülei állapotán.
Lehet, de az öcsém nem igazán...
Abban biztos vagyok, hogy alig várja már a család telefonhívását,
és hogy helyrehozza a dolgokat a szüleivel.
Az eltelt idő biztos ráébresztette arra a tényre,
hogy milyen illékony az emberi élet.
Az öcsémet? Ráébresztette?
Igen. Higgye el nekem! Bízzon bennem! Csörögjön rá!
Mekkora köcsög vagy! Ezt most komolyan gondoltad?
Hé! Hé! Hozzád beszélek!
Hallgatlak.
Már bocs, de nem láttad, hogy éppen parkoltam?
Ez nem rokkant parkolóhely. A látásod még van, szóval használhatnád.
Nem látod a fehér csíkot? Én nem parkolhatok a ti helyetekre,
de nektek már a normál emberek parkolói is kellenek?
- Keress magadnak egy roki helyet! - Bravó, gratulálok! Alig vagy bunkó!
Majd ha nem vagy kretén, akkor pofázz!
Van foglalásod?
Nem, gondoltam megleplek. Örülsz?
- Hagyjad, Paolo, velem van. - Oké.
- Nem eszi meg a pizza szélét? - Angelo!
- Mert nem szeretem. - Akkor mi a lószarért rendel pizzát?
Luigi, bocs! Szörnyen szégyellem magam.
Denise, nem történt semmi. Már úgyis végeztünk, igaz?
Jó étvágyat!
Megteszed, hogy nem égetsz le folyton a kollégáim előtt?
- Ez is az volt? - Képzeld!
A megtakarítási osztály vezetője.
Az igen. De a pizzát pazarolja. Zseni a csávó.
Ráadásul vezető? Mekkora tuskó.
- Ez a tuskó legalább dolgozik valahol. - Mert szerinted én nem?
- Azt munkának hívod? - Persze. Fizet, nem? Akkor munka.
De annyira kínos, amikor a barátnőim erről kérdeznek.
Szerezz újakat!
Ide figyelj, Angelo! Szerinted én ezt sokáig bírom?
- Segítek, nem. - Tudom.
És ennél csak rosszabb lesz. Ebben a szar világban.
Nem bírom. De tudod, mit, Angelo?
Én nálad sokkal-sokkal jobbat érdemlek.
Denise!
- Túl késő, Angelo. - A számlád.
Nem.
Egy újabb szaros kölyök.
Meddő szomszédokat akarok.
Hülye kis ribanc.
Most született, erre máris az.
- A maga lánya bőg? - Igen, most született.
Ha hosszú életet akar, akkor rohadt gyorsan elhallgat.
Hallgattassa el! Én délután alszom, mert este dolgozom.
Előbb a dugás, most meg ez.
Ki az?
Szervusz, Angelo! Itt Anna.
Milyen Anna?
- Hát a nővéred. - Mit akarsz?
Hajóútra megyünk a férjemmel.
Nem gondolod, hogy megérdemlek némi pihenést,
miután annyit gondoskodom a szüleinkről?
Mit gondolsz? Nincs igazam?
Menj, ahova akarsz!
Ez nem így működik!
Mama és papa nem tudják egyedül ellátni magukat.
Tudod, kell melléjük valaki, és ha már van két gyerekük,
szépen eljössz Palermóba, és segítesz nekik.
Vegyél fel valakit!
De a szüleink nem akarnak egy idegent a lakásukba.
Akkor nem mész nyaralni.
Hülye tehén.
Mit mondott az orvos? Hogy az öcséd már biztos megváltozott?
Persze. Persze, persze.
ÉN VAGYOK A VILÁG VÉGE
Johnny vagyok a Rabbitből. Megint van három részeg tinink.
Senki nem viszi el őket, mert félnek, hogy teleokádják az autót.
Miattuk zárják rám a klubot. Angelo, ide kell jönnöd.
A kölykök címe. Ez meg a lóvéd. Vidd őket haza! Kösz, Angelo!
Hat gin-tonikot küldtem be, gyerekek. Vágjátok?
Mekkora barom vagy!
Mi ez a zene? Valami operán vagyunk?
Mi van, süket vagy?
Most mondtam, hogy kapcsold ki ezt a szart.
Ne már, tesó! Ne haragudj! Nem úgy értettem! Bocs!
Gyere vissza, befogom!
Tetszik a zene?
- Igen, igen. - Igen, igen, nagyon.
Hangosítsam?
- Azt adnám. Igen. - Persze.
Vigyázz, a sötét hajú kiitta az egész bárpultot.
Elviszel egy másik klubba?
Bakker, én asszem, beokádok.
Kifelé.
A lábadra sikerült, jól látom?
Baszki! Hé, most elhúzol?
- Csaó! - Hé!
És hogy hívnak?
Megnémultál? Nem tudsz beszélni?
Mi a bajod?
Angelo, örülj, hogy ez eddig gurult!
Miért nem veszel inkább újat?
Mi, a sok részegnek? Biztos, hogy nem. Jó ez nekik.
Oké. De rendelnünk kéne pótalkatrészeket. Utánanézek.
- Mi van? - Most szépen rám figyelsz, rendben?
Az elmúlt években én vigyáztam mamára és papára reggeltől estig.
Tőled egyetlen telefonhívást sem kaptak.
Most tényleg nem szégyelled magad?
Nem.
Komolyan?
Akkor hegyezd a kis füled! Figyelsz, ugye?
Amikor úgy 100 év múlva mama és papa már nem lesz köztünk,
akkor megtudod majd, hogy mi a bűntudat. Meglátod!
Addigra én is megmurdelek, úgyhogy leszarom.
Ez igen. Jól meggyőzted. Megint tölthetjük a nyarat a szüleiddel.
Mit javasolsz, Nando?
Dugjam be őket egy otthonba, ahogy te tetted a szüleiddel?
Ott a többi öreg közt vannak, mi a probléma?
Én ilyet soha nem tennék. Ők mindent feláldoztak értem.
Jó, nem érdekel, akkor kellemes nyarat a szüleiddel!
Szólj a barátainknak, hogy nem megyünk velük! Én nem fogok!
Angelo, a szerelő haverom szabadságon van.
Nem is jön vissza egészen szeptemberig.
Menj te is szabira! Nem akarsz szórakozni egy kicsit?
Hogy szórakozzak?
- Megoldható. - Jó.
Nando! Üzenetet küldött.
- Ki? Az öcséd? - Igen.
- Ideutazik holnap. - Nem mondod.
Én megmondtam neked, hogy a bűntudatkeltés működik.
Ez az, ügyes vagy, szépen meggyőzted. Ez a te érdemed. Csodás vagy.
Bármilyen akadály is jön, én megoldom.
Rendben, itt vannak a vérvételeredmények még múltkorról.
- Ne felejtsetek orvoshoz menni holnap! - Persze.
Használjátok a kocsimat, a ház előtt állok, itt a kulcs.
- Ki visz el minket? - Majd ő, papa.
- Mentek kirándulni a gyülekezettel? - Az öcséd miatt inkább lemondtam.
Bravó, papa!
Papa, ne kezdd el neki felhánytorgatni a múltat, rendben?
Tudod, megbocsátás. Gino atya is megmondta.
Holnap megérkezik ide, ti mosolyogva fogadjátok,
és kiélvezitek ezt a pár napot együtt.
- Jó lesz? - Jó lesz, édesem.
Anna! Gyere már, igyekezz! Ezer éve várok.
- Nyugi, még időben vagyunk. - Menjünk már!
Szervusz, drágám! Jó mulatás!
Szia, mama! Szia, papa!
Miért vágsz ilyen képet?
Nem örülsz, hogy végre itt lesz a fiunk?
De, de, örülök, örülök. Örülök.
Most komolyan pluszban fizetnem kell a bőröndért?
Igen, mert mint látja, több mint tíz kilogramm.
Na és? Két kiló miatt 60 euró? Mi itt az egységár?
Fizesse már ki! Mit hisztizik, nem látja, hogy maga miatt áll a sor?
Mit pofázol?
Néztél tükörbe? A bálna tested az akadály, én cingár vagyok.
Velem kifizettetnek két kilót.
De a dagadéknak itt a három bőrönd meg a hájas bele is.
Ebben hol a logika? Az utast kell lemérni, nem a csomagját.
Gondolkodni luxus?
Kérem, nyugodjon meg! Menjen csak, uram!
Én is így gondoltam.
A zsírosakat gombolják le, hátha végre lefogynak.
Tudják, mennyi kerozin kell, hogy elszállítsunk egy ilyet?
- Maga egy rohadt büdös bunkó! - De legalább vékony.
A helyedben sétálnék Palermóig.
A mindenit! Kilenc éve nem járt Palermóban?
Az jó sok. Munka miatt költözött máshova, ugye?
Nem. Kikészített a családom.
De gondolom, már kibékültek, és most meglátogatja őket.
Nekem is voltak gondjaim az asszonnyal meg a kölykökkel.
Folyton csak rágják a fülemet mindenért.
Tudja, hogy sikerült ezt kiküszöbölni? Vadászni járok. Ma is megyek.
Ha önt elvittem, indulok is. Azonnal. Maga használt már igazi fegyvert?
Nem. A beszéd a fegyverem. Az halálosabb.
Jó nehéz, nem? Otthon van még egy ennél is nagyobb.
Megérkezett. Fegyvere van.
- Egy hatalmas vadászpuska. - Puska?
- Az ajtót. - Nem, te nyitod.
- Menj! - Az ajtó, drágám.
- Itt nincs puska. - Láttam.
- Angelo! - Megtaláltad a kilincset?
Sajnos már bottal járok. Kicsit lassú vagyok.
- Jó, és te? - Én nem is hallottam.
Az egyik sánta a másik meg süket?
- Nos, üdvözlünk itthon. - Ez max. nyugger otthon.
- A taxisofőr lent vár. - Engem?
- Igen. - De hát miért?
- Azért, hogy kifizesd. - Az én dolgom?
Még nekem kerüljön pénzbe, hogy iderángattatok?
- Franco, fizesd ki a taxit! - Jól van, megyek.
Még mindig olyan smucig, mint volt? Nem változott?
Mondom, hogy kifizetem.
- Én igyekeznék. - Megyek már.
A borravalót se feledd!
- Jó, jó. - Gyere beljebb!
Ki a tököm ez?
Carlo. Az unokaöcséd. A nővéred kisfia.
Tengerésztiszt lett belőle. Épp kiküldetésen van.
Hogy másokat bombázzon szét? Az ilyennek a saját családját kéne.
- Dobd ki a fotóit! - Persze, azonnal.
Olyan kreténül néz ki, mint az apja.
- Itt alszom majd? - Ez volt a szobád.
Nekem már nem elég az egyszemélyes ágy.
Ha kihúzzuk a másik felét, úgy nagyobb.
Persze, hogy lerohadjon a derekam?
Felejtsd el! Nem alszom itt.
Rendben, értem. Akkor hol szeretnél?
Küldetés teljesítve! Taxi kifizetve.
Még borravalót is adtam. Öt teljes eurót.
- Mit csinálsz? - A mi szobánkban alszik.
Hogy micsoda? És mi?
- Az övében. - Az kényelmetlen.
Franco! Ő megtette az első lépést azzal, hogy idejött.
Most mi jövünk. Gyerünk!
Gyerekkoromban nem engedtek az ágyukba.
De most itt alszom. És jól be is lakom.
Tudom én, hogy milyenek. Sosem változnak.
Mindjárt jön az apám, és megkérdezi, mit dolgozom.
Aztán meg anyám. Tudni akarja, hogy van-e barátnőm.
Mert persze más nem is számít. "Csak a házasság és a biztos állás."
Hogy dicsekedhessenek a barátaiknak.
Mert az ő boldogságuk előbbre való.
Hogyne, persze. Igen, tudom.
Kérdezzetek! És figyeljétek a választ!
Itt is van, Angelo. Szép, tiszta ágynemű.
Látom, itt alszol. Igazad van, itt kényelmesebb. Igen.
Hiszen biztos sokat dolgozol.
- Mit is csinálsz? - Egy szövetkezetnél dolgozom.
- Odanézzenek! Érdekes. - Hűha!
- Az mivel foglalkozik? - Szutykos budikat takarítok.
Kielégítő feladat. Igen.
Az emberek azért brunyálnak tiszta vécébe a vasúton, mert én vagyok.
És mondd csak, fiam, lassan házasodsz?
Nem. Már voltam házas.
És akkor elváltatok?
Igen, sajnos.
Mert megcsalt.
Jaj, szegény!
A legjobb barátnőmmel.
A leszbikus ribanca.
- Ezeket vigyétek ki! - Persze, máris.
- Mehettek. - Jó.
- Gyere, drágám! - Jó.
- Magadra hagyunk. - Igen.
Na, ezt híreszteljétek!
DR. MANCUSO, HÁZIORVOS
Rendben.
Tehát Francóval meg is vagyunk.
Mi volt a pszichológusnál?
Hát sok mindenről beszélgettünk.
Ezt jó hallani, csak így tovább! Öntse ki neki a szívét!
Akkor legközelebb szeptemberben?
- Kellemes pihenést, doktor úr! - Köszönöm! Köszönöm!
- Köszönjük, viszlát! - Viszlát!
Várjatok meg odakint!
Az édesapja a depresszió előjeleit produkálja.
Gyógyszerek felírása helyett inkább elküldtem egy pszichológushoz.
A vizsgálatok, hála az égnek, mind bíztatóak. Tényleg.
Azt ehet, amit akar, ihatja az imádott borait,
csak üljenek le vele egy asztalhoz.
Értem, úgy lesz.
Az édesanyjának viszont elég nagy fájdalmai vannak a porckopása miatt.
Meg ott a csontritkulás is. A korral jár.
Fontos, hogy ne erőltesse magát,
hogy csak annyit sétáljon, amennyit muszáj,
és fontoljanak meg egy tolószéket!
Akarja, hogy ezeket leírjam?
Nem, megjegyeztem. Intézem.
Ha esetleg szükséges, megadom a helyettesem számát.
Nézze!
Töltsön velük időt! Mindkettőjükkel.
Mert sajnos nem élnek örökké.
Hála az égnek. Képzelje, ha örökké a nyakunkon lennének.
Angelo, köszönjük, hogy elvittél minket az orvoshoz. Te is köszönd meg!
Igen, köszönjük!
- Mit művelsz? - Hát felmegyek.
Majd a lépcsőn. Az orvos azt mondta, hogy mozognod kell.
Két emeletet? De olyan meredek a lépcső.
Így gyorsabban gyógyulsz. Mozgás!
- Ha az orvos ezt mondta. - Tempó!
Borzalmas volt. Fáj mindenem.
A térdem.
Angelo! A múltkor a doktor úr már tolószéket javasolt.
Ma mást mondott. Azt mondta, sétálj.
Rendben.
Tolószék, persze. Annak idején nekem sem vettél robogót.
"Túl veszélyes." "Majd veszel, ha felnőtt leszel."
A haverok motoroztak, én meg bicikliztem. Mint egy lúzer.
De most tolószék kell, meg a nagy szart.
Majd veszek, ha felnősz, kisanyám, majd 100 éves korodban.
- Mikor jön már? - Sietsz valahová?
- Hívtad már? - Igen, hívtam.
Mi van, nem tudsz várni?
- Éhen veszek. - Ne, nem!
Majd ha mind itt vagyunk.
Tudod, hogy hétkor eszem.
Szóval a vejjel már intézkedtem.
Akkor most jöhet a lányuk. Annácska. Az örök kis kedvenc.
Na, így próbáld hívni őket! Lássuk, felveszik-e!
Ha ő próbál rátok csörögni, bocs, de már hiába.
Cseszd meg! Előbb velem kell beszélned.
- Megjött! - Hát itt vagy, Angelo.
- Egyél, fiam! - Gyere, gyere!
- Anyád rengeteg finomságot készített. - Úgy bizony.
De nem csak miattad ám.
A szüleid mindennap így étkeznek, fiam, délben és este.
Franco, ezt ma Angelónak csináltam.
- Persze, csak vicceltem. - Drágám!
A mi korunkban a jó étel az egyetlen örömforrás.
Meg a finom bor. Ezt nézd meg!
Kizárólag nekem készítik. Egy közeli borász.
Minden héten hoz nekem belőle több üveggel. Na?
Ha enélkül kellene asztalhoz ülnöm, abba belepusztulnék.
- Ezt nem ihatod többé. - De miért?
Beszéltél az orvossal? Mert én képzeld, igen.
Szörnyűek a vizsgálateredményeid. Felejtsd el, hogy borozol!
Mi mást igyak?
Vizet.
Ha az orvos azt mondta.
Add a tányérodat!
Ne sajnáld az adagot! De tudod te.
El nem tudod képzelni, hogy apád mennyire imádja a tésztát.
- Van, hogy két tányérral is megeszik. - Igen.
Tessék, szívem!
Ennyit nem. Kotorj vissza!
Tessék! Saláta. Jó étvágyat!
Nincs semmi bajom.
- Tudod, milyen magas a koleszterined? - Nem érdekel.
Ja, nem érdekel? Bár tényleg jobb, ha nem tudod.
Láss hozzá a salátához! Ez hihetetlen. Egyél!
Mindent értünk tesz.
Ropogtasd csak a salátát. Vizet kortyolva.
Ez jár, amiért nem adtatok nekem kólát.
"Tele van cukorral." "Túl szénsavas." "Nem tesz jót a kis pocidnak."
Csak vízzel hígítva kaptam. Rohadékok.
Most megiszod azt, amit a kólámba öntöttél.
Már én parancsolok.
Gyerünk, srácok, süttessük magukat aranybarnára Costa Ricán!
Nesztek, gyerekek, ilyen nyaralás kell nekünk egy év kemény munka után!
- Hol van Anna? - Anna?
Múlt hónapban még minden vizsgálatuk tökéletes volt.
Tudod, hogy az ilyen őskövületeknél már sosem lehet tudni.
Most én magyarázzam?
Már próbáltam őket hívni, de nem tudom, valami nem stimmel.
Nem értem, nekünk itt rendesen van térerő.
Valójában rohadtul nem próbálkozol. Szégyelld magad!
- Hülye liba. - Anna?
Anna, szerelmem, gyere már, és koccints velünk!
Koccintsak?
A szüleim betegek, te meg vedelni akarsz?
Menj, tessék, igyál! Nem is érdekel téged a családom.
Anna! Anna!
Ez a pokolfajzat bezárta a konyhát.
Nem bírok aludni, éhezem.
Anna nem is hívott. Fene tudja, hogy egyáltalán jól van-e.
Én próbálkoztam, de valamiért nem kapcsolható.
Így felhívtam Nandót, de ő is elérhetetlen.
- Biztos hánykolódik a hajó. - Itt is.
Ráhagyott minket erre a...
- Egy idősgondozó jobb lett volna. - Nem. Semmi idegen.
Mert ő jobb?
Nézd, nézd, egy hullócsillag!
Te is kívánj valamit, szívem! Gyorsan, Franco, kívánj!
Eddig egészséget és pénzt kértem volna.
De már csak egy óhajom van. Hogy elmenjen a fiam.
Franco! Még meghallja!
Ki nem állhatom. Én ezt nem bírom.
Angelo! Legalább a víznek szerezzünk egy bevásárlókocsit!
Szörnyen nehéz.
És ma még csak a kisebb üvegeket cipeled.
Holnap jönnek a nagyobbak. Addigra megerősödsz.
Erősítsük azokat a csökött lábakat!
Milyen édes kutyus! Milyen fajta, hölgyem?
- Egy ír szetter. - Pontosan.
Ilyet hoztam haza gyerekkoromban.
A tudtom nélkül visszavitted, de nekem azt hazudtad, hogy elszökött.
Én? Dehogy. Apád volt.
Az édesapja nem rajong a kutyákért.
Sajnálom!
Te nyávogtál, hogy mindenhol ott van a szőre a lakásban.
És hogy a padlóra hugyozott.
Folyton pattogtál, hogy "ezt ki takarítja fel? Elegem van!
Nem vagyok senki cselédje!"
- Nem, nem. Nem, az apád volt. - Tényleg?
Bizony. Ő fogta, és vitte vissza a tenyésztőjéhez.
- Esküdj! - Esküszöm. Apád volt.
Rendben.
Annyit sírt szegény. Kötődött a kutyushoz.
- Tudja, milyenek a gyerekek, nem? - A kutyák segítenek az érzékenyítésben.
- Tényleg? - Igen.
Már késő.
- Valami mennyei! - Ízlik?
Még egyet.
Nem elég? Már bevertél egy dobozt.
Egy utolsót.
Egy legutolsót.
És most búcsúzz el ezektől!
Tudom, hogy szeretsz engem. Ezért teszed ezt.
Hálás vagyok, fiam.
Látod, hogy gondoskodik rólad?
Azokhoz a kekszekhez ő ragaszkodott.
A kutyákat utálja. De a kutyakekszet bírja.
Ki érti ezt?
- Mit művel? - Ezt Signor Francónak hoztam.
- Meghalt. - Uramisten!
Ilyen hirtelen? Hogyhogy?
Májzsugorodás, Túl sok bort ivott.
- Na, húzás! Menjen már! - Jóságos ég!
- Örüljön, hogy nem jelentem fel. - Jó, megyek már.
- Guruljon vissza a farmjára, nyomás! - Jól van már.
Jó napot! Tudta, hogy amíg ezt a mondatot kimondom,
a jégsapkák folyamatosan olvadnak?
Telibe szarom. Fogja be!
Egy újabb nemtörődöm.
Mit tesz maga a földünkért?
Kopjon már le!
Ezek velem sem bírnak, de a földet akarják megmenteni.
Én vagyok a világ vége.
Angelo! A szüleidtől már tudom, hogy itt vagy.
- Mi járatban? - Ajándékot veszek anyámnak.
Helyes. Ne feledd, Angelo, szülőnek lenni nem könnyű feladat.
Ezért nincsen kölyke?
Ez biztos az orvos. Fel akarsz állni?
Ha akarnék, sem tudnék. Nem vagyok jól. Ülni alig tudok.
Dr. Pedrotta vagyok, dr. Mancuso helyettese.
Ilyen fiatalon tud véneket kezelni?
- Igen. - Majd csukja be az ajtót!
És mi a gond?
- Az apám nincs jól. - Már egy jó ideje hasmenése van.
- Jaj, biztos a túl sok keksztől. - Benyomott egy dobozzal.
- Nem kellett volna, de... - Ki zabált így be?
Igen, Az én hibám. Az én bűnöm. Nem a fiam tehet róla.
Még jó, hogy nem engem vádolsz. Mondd csak meg, hány kekszet tömtél be!
- Sokat. - Sokat? Vagyis mennyit?
Szóltam, hogy elég, de csak vinnyogott: "Még egyet!"
Bizony, hogy így volt, valld be! Aztán elfogyott egy egész doboz.
A gyógyszerek, amiket felírtam önnek,
megakadályozzák a sűrű bélmozgást, és nem lesz hasmenése.
Meggajdul, ha ételt lát. Fékezhetetlen lesz.
- Mohó. - Jó leszek, esküszöm.
Figyeljen a gyógyszereire!
- Viszontlátásra! - Viszlát, sajnálom!
Tartsa rajta a szemét az édesapján, és ha bármi történik, hívjon!
- A kórházban mindig elérhető vagyok. - Maga a kórházban is dolgozik?
Mert sokan vannak szabadságon.
- Nincs szabad ágyuk? - Kinek? A szüleinek?
- Igen. - Nem kell, nem olyan betegek.
- Még nem, de majd lesznek. - Nem hiszem.
De, én tudom. Azok lesznek.
Holnap akkor hozza be őket a kórházba, és ott majd megvizsgálom mindkettőjüket.
Mondjuk reggel? Megfelelne?
- Tökéletes. - Szuper, akkor holnap.
Ha kihúzzák addig.
Szerető Szűzanyánk...
Imádkozz értünk!
Csodálatos Szűzanyánk...
Imádkozz értünk!
Segítő Szűzanyánk...
Imádkozz értünk!
Teremtő Szűzanyánk...
Imádkozz értünk!
Megmentő Szűzanyánk...
Imádkozz értünk!
Szeplőtlen Szűzanyánk...
Imádkozz értünk!
- Mennyei Szűzanyánk... - Hányszor kell még ezt elmekegni?
Nem idióta az a Szűzanya, értette elsőre is, mit kell hajtogatni?
- Így működik a rózsafüzér. - Imádságnak is túlzás.
Ezzel csak zavarsz másokat. Kapcsold ki, és gyere velem!
A tökéletesség...
Én épp Szűz Máriához imádkoztam. A porckopásom és az apád gyomra miatt.
Igen? Mariska mikor járt orvosira?
Hagyjuk ezt, gyere! Dolgunk van, igyekezz!
Hadd ne kelljen imádkoznom!
Hát ez meg mi?
- A tiéd. - De ez hatalmas.
Ennyit minimum megérdemelsz.
Angelo!
Én már azzal eleget kaptam,
hogy visszajöttél a családodhoz, édes fiam.
Nehogy bőgni kezdj nekem, inkább nyisd ki!
Nyisd ki!
Gyerünk!
És ne a Szűzanya segítségére várj!
- Ő most túl elfoglalt. - De olyan nehezen bírom.
Meddig kell még ezen a borzalmon maradnom?
Még 15 percig. Holnap még többet.
Mihez kezdenél nélkülem?
Olyan édes vagy, kicsim.
Már a születésed előtt szerettelek, tudod?
Angelica nővér olyan jó ember. Hasonlítotok.
Sok időt töltöttél Angelicával?
- Mi ez a borzalom? - A kedvenc televíziós műsorunk.
És milyen?
Nagyon imádjuk, fiam, sosem hagyjuk ki.
- Ez az utolsó rész. - Ma este végre megtudjuk, mi a vége.
Értem. Annyira szeretlek, édesem.
Őt szeretted a legjobban a világon.
Gyerekkoromban soha nem nézhettem meséket.
Az Úr azt mondta, hogy...
Tudom. Tudom.
Tarts Bettával, drágám!
Légy jó fiú!
Lassan mindennek vége.
De már a fiaddal vagy.
Mi ez?
A fenébe, pont a legrosszabbkor.
- Nyomkodd! - De nem működik.
- Nyomd a visszát, vagy nem tudom. - Tudom, mit kell nyomni, hagyj!
- De nem működik. - Add ide!
- Jó, csináld! Nesze, tessék! Csináld! - Add már, gyerünk!
- Na? Mi van? Látod? Nem megy. - Mit nyomkodtál el?
- Nem nyomtam meg semmit. - Dehogyisnem. Folyton ezt csinálod.
Hozzá sem nyúltam egyetlen ujjal sem, nem érted, amit mondok?
- De igen. Elnyomtad a lábaddal - Nem! Mondom, nem!
- A lábam itt volt, a kapcsoló meg ott. - Jól van, elég!
Csak felidegesítesz. Mindent elrontasz. Lefekszem.
Nem nyúltam semmihez, miért nem hiszed el?
- Te nagy tudású. - Én is megyek aludni.
MENTŐ
Anna, úgy örülök, hogy eljöttünk ide.
Én is.
Egy pillanat!
Úristenem!
Szűz Mária!
Mama! Papa!
- Papa! - Anna!
Anna! Most meg mi van? A büdös francba!
Üdv! Kész vagyunk. Az eredmények holnap lesznek meg.
Estig dolgozom majd, szóval addig bejöhet értük.
De szerintem nem lesz gond.
- Mindegyik egészséges? - Úgy tűnik, igen.
- Egyik sem akar infarktust kapni? - Azt nem lehet előre tudni.
Na, látja? Vagy mondjuk stroke-ot?
- Az is... - Iszkémia?
Az elég hirtelen jelentkezik. Diabétesz?
- Apám annyi édességet zabált. - Angelo!
És az anyajegyeket megnézte? Tudja, abból milyen gyakori a tumor?
- Angelo! - Borzalmas.
Angelo! Hallgasson meg! Tudom, hogy aggódik a szüleiért.
De nem rángathatja őket folyton vizsgálatokra.
Pihenjen! Miért nem úszik egyet?
- Augusztusban? - Jó, rendben.
Mi lenne, ha meghívnám önt egy úszóversenyre?
Tud addig valaki vigyázni a szüleire?
- Majd megoldják a nagyszüleim. - A nagyszülők? Jó ötlet. Fantasztikus.
Jöjjön el értem, és mehetünk együtt, jó?
- Akkor majd jövök. - Rendben.
Viszlát!
Várom.
- Marta! - Igen?
Szólj, hogy mikor mentek el! Ha eltűnsz, hívom a zsarukat.
Ne hülyéskedj! Nem látod, hogy milyen érzékeny férfi?
Bármit megtenne a szüleiért.
Szia!
Engem szinte a nagyszüleim neveltek fel. Jó szórakozást!
"Angelo, most a nagyszülőknél maradsz. Mert nekünk annyira fontos dolgunk van."
Meg a nagy szart. Vacsorázgattatok meg kártyáztatok a haverokkal.
Az egész gyerekkoromat két vén csonttal kellett töltenem.
Akik csak gúnyt űztek belőlem.
Maradjatok csak itt! "A nagyszülőknél." Jó buli lesz.
Hamarosan kezdődik a döntő futam.
A szülők és a versenyzők is foglalják el a helyüket! Köszönjük!
Mindjárt kezdődik.
- Az unokaöcséd versenyzik? - Nem, a fiam.
- Neked van gyereked? - Igen, hétéves.
Most tanult meg úszni. Annyira csodálatos. Majd meglátod.
Ez az időszak most nem könnyű neki, mert éppen válunk az apjával.
Ott is van.
Kérem, üljenek le, hiszen hamarosan rajtolnak kezdő kis úszóink.
Nézd már a ducipuffot! Zöld úszósapkában.
Ez most komoly? Meg sem tartja a víz.
Kilyukasztja a medence alját.
Kilocsolja az összes vizet. Nézz már rá, egy vicc a gyerek.
Még süket is. Nem hallotta meg a sípot.
Csak áll ott, mint egy balfék.
Én mondtam, hogy nem marad víz.
- Ez milyen úszás? - Elbaszott.
Én gyerekként tök jól fociztam, de a szüleim soha nem néztek meg.
Ezt meg látják a szülők. Jó fos érzés lehet.
Jobb örökbe fogadni. Akkor jogosan tagadhatod le később.
"Nem tudom, ki ez a gyerek, de az enyém biztos nem.
Így született, de nem az én hibám. A biológiai szülei tehetnek..."
Hol vagy?
- Anya, hideg volt a víz. - Nem baj, kicsim, nagyon ügyes voltál.
Angelo, ő itt Gabriele. A kisfiam.
Ügyes volt. Az volt, igaz, Angelo?
Fantasztikus. Áll a sor az aláírásodért.
A sajtó később érkezik.
A sajtó, hát nem szuper? Gyere, öltözzünk fel!
Először a pólót. Gyere, drágám!
Szombaton találkozunk, rendben?
Szia! Jó mulatást!
Bocs, hogy nem mutattalak be az exemnek.
Ki a szart érdekel?
Eléggé megéheztem. Van kedved együtt vacsizni?
Vagy már pihennie kellene addigra a nagyszüleidnek?
Ők már pihennek. Menjünk, kajás vagyok.
Szuper. Szerintem menjünk Marióhoz, mert ott egészen fantasztikus a terasz.
- Foglalok is, mert mindig tele van. - Hagyd, majd én elintézem, foglalok.
Rendben.
- Jó estét! - Jó estét!
Duro.
- 12 fős asztal? - Így van.
Kérem, jöjjenek!
Köszönöm!
Jönnek mások is?
Dehogy.
- Akkor miért foglaltál 12 főre? - Hogy messze legyünk a többi baromtól.
Túl zsúfoltan vannak az asztalok. Hogy többet keressenek.
De én nem akarom a sok gyökeret hallgatni.
Mit hozhatok inni önöknek?
- Úgy érti, enni. - Nem várják meg a többieket?
Majd esznek később, de mi most vagyunk éhesek, igaz?
- Igen. - Rendben.
- Szép esténk van. - Igen. Nagyon.
Elnézést, mikor érkeznek a többiek?
Dugóba kerültek, de úton vannak.
Rendben.
- Te nem is iszol? - Nem.
- Sosem iszol alkoholt? - Soha.
- De ebből van a melóm. - Vagyis?
Tinédzserkoromban mindenki azt akarta, hogy velük bulizzak,
mert tudták, hogy nem iszom, így a buli végén hazavittem őket.
Én meg benne voltam a dologban.
Jókat röhögtem, amikor rossz háznál raktam ki őket.
- Mit nevetsz? - Csak...
Mesélek neked, de kiröhögsz?
- Te baromnak nézel? - Nem.
Nem akartalak megsérteni, sajnálom!
Bocsi! Folytasd! Figyelek. Ne haragudj!
Terjedt a hírem, majd elkezdtek hívogatni az emberek. Egyre gyakrabban.
Bár először elküldtem őket a fenébe, nem csináltam ingyen.
Aztán Rómában meg üzlet lett belőle.
Akkor a munkád, hogy részegeket fuvarozol?
- Bajod van vele? - Nem, dehogyis.
Szerinted szégyenkeznem kéne?
- Angelo, nem mondtam ilyet. - Kínos?
- Nem. - Mert az exemnek az volt.
- Tudom, hogy úgyis egyedül rohadok meg. - Te meg miről beszélsz?
- Így lesz. Soha nem találok párt. - Dehogynem, majd belebotlasz.
- Nem. - De igen.
Nem.
Túlságosan tökéletes vagyok.
Örökké egyedül leszek.
Ez a sorsom.
Túl tökéletes vagyok. Sajnálom!
Menjünk!
- A barátaik nem jönnek? - Sajnos nem. Átvertek minket.
Egy rakás szarfej.
Fel akarsz jönni? Egyedül vagyok.
És félsz a sötétben?
- Nem. - Akkor?
Akkor jó éjszakát!
Neked is.
Az első randin megfektetne.
Nem vagyok könnyűvérű.
Már éjfél is elmúlt!
Felfogod, hogy itt hagyott minket egy temetőben?
Franco, azt mondta, hogy majd jön.
Csak légy türelemmel, talán akadt valami dolga.
Hova a francba tűnik éjfélkor? Ez az isten átka! Ez a rohadt seggfej!
Franco! Uralkodj magadon! Hiszen egy szent helyen vagyunk.
Nem hallanak. Ők már pihennek. Alszanak. Nem szenvednek soha többé.
Bezzeg én! Én! Ezzel a rohadt tetűvel a nyakamon!
Takarodjon vissza Rómába!
Rómába!
- Holnap van a kirándulás Gino atyával? - Micsoda?
Eddig azt mondtad, nem megyünk, mert itt van Angelo.
Most már pont miatta megyünk. De mint a huzat.
Legalább egy napig nem idegesít.
A mocskos szarházija.
Na végre. Megjött a barom fiunk.
Hagyd abba!
- Ne közöljem vele, hogy egy barom? - Ne, semmiképp, Franco.
- Mosolyogj! Mosolyogj! - A tökömet vigyorgok ehhez.
- Hahó! Minden rendben? - Angelo, hát itt vagy.
- Ülj előre, édesem! - Rendben, drágám.
Mi a helyzet?
- Végre hazamegyünk. - Indulhatunk.
Menjünk!
- Köszöntetek a nagyszülőknek? - Hát persze.
Hová igyekeztek?
Kirándulni megyünk a gyülekezettel a Madonna di Tindari-szoborhoz.
Holnap este jövünk.
- Nem is szóltatok. - Mert nem akartunk felébreszteni.
Gino atya szervezte.
Tudod, emlékszel rá. Ahogy szónokolt a templomban.
Ideje kitálalnom.
Gino atya még gyerekkoromban...
molesztált engem.
Jézus Krisztus!
- Édes istenem! - De menjetek csak!
Utazzatok csak egy pedofillal! Jó szórakozást!
Én azt hittem, ő rendes ember.
- Én is. - Nem bírom, gusztustalan.
- Ma már senki sem megbízható. - Undorító.
Ezt is elhitték a kretének.
Soha nem engedtek el osztálykirándulásokra.
"Úgysem tudnál viselkedni. Itthon maradsz."
Igen? Na, most ti is itthon rohadtok.
Ugye csak viccel? Ez egyszerűen nem lehet.
- Tudom. Egyszerűen nem bírom elhinni. - Majd gondoskodik róla az Úr.
Maria Grazia, mi egyetlen kirándulásra sem megyünk.
Tudom, én se mennék semmi pénzért.
Mit gondolnak, mi vagyok én? Az egy mániákus.
Rögtön szólok is Dinónak meg Constanzának.
Ne felejtsd Giorgiót és Matildét!
- Jó, jó, hívom őket. Bizony. - Maria Grazia, mi a baj?
- Majd bent a lakásban elmondom. - Mi történt?
- Franco, Rita, ti nem jöttök? - Nem veszünk részt a kiránduláson.
Hogyhogy? Mi történt?
- Ha tudnátok, hogy mit tett Gino atya! - Ne is menjetek a közelébe! Soha!
Gino atya! Lehet, hogy rossz napot mondott nekik?
Hogy mondtam volna? Minden rajta van a papíron.
Augusztus 12., hét óra. Csak el kellene olvasni.
Nem mentetek kirándulni?
Micsoda? Én nem megyek többé a plébánia közelébe.
Még a temetés miatt sem.
Akkor kiránduljunk együtt!
Jöttök vagy sem?
- Persze, máris. - Persze, máris megyünk.
- Tudjátok, mi ez? - Valami parasztház?
Hotel és étterem? Ebédelünk?
Nem emlékeztek?
A bentlakásos iskola, ahova gyerekkoromban küldtetek.
- Mert egyedül nem bírtuk. - Semmit nem tanultál.
Most viszont már nem bentlakásos.
- Mi lett belőle? - Igen, mondd el!
Nyugdíjas otthon időseknek.
Gyertek, nézzünk be!
Tessék csak, jöjjenek!
Itt is vagyunk.
Minden szobánkban van televízió,
klímaberendezés és dekubitusz elleni matrac.
Egy szobában maximum két ember lakhat.
Nézzenek csak körül, én kint várok.
Csak két ember? Az én időmben más volt.
Húszan aludtunk itt egymás hegyén-hátán.
Én ott. Abban a sarokban.
Ette a penész a falat. Emlékszem. Az tartott engem frissen.
Arra a falra pedig egyszer fel is írtam valamit.
Egy tollal.
Azt, hogy "mama és papa, hiányoztok."
Egy másik nap rákaristoltam egy pélót. Egy szép nagyot.
Egy apáca megvert. A ribanc.
Menjünk! Sok még a látnivaló.
Mondtam, hogy ne küldjük ilyen iskolába.
De nem bírtunk vele.
Napi háromszori étkezést biztosítunk.
Reggeli hétkor, ebéd délben, vacsora pedig hatkor.
A konyha a mi egyik zászlóshajónk.
Minőség és higiénia. Menjünk!
Ez is megváltozott.
Azokban a gusztustalan ételekben még csótány is volt. Gusztustalan.
Rosszul is lettem. Fájt és ment a hasam. Olykor hánytam.
Ha nem takarítottam fel, megvertek.
Az anyámat akartam. És apámat.
De magam voltam.
Ti meg ki tudja, hol.
Fáradjanak beljebb!
Nézzék csak, milyen szép!
Tágas és világos. Micsoda kilátás!
Szóval ez lenne itt a mi szabadidő szobánk, kérem.
Kártyázhatnak, hallgathatnak zenét, csupa móka és kacagás!
- Vannak szabadidős tevékenységek? - Hogyne.
Amikor ez bentlakásos volt, mi csak tanultunk.
Ha játékon kaptak minket, még meg is vertek.
- Itt ütik az öregeket? - Miket beszél? Dehogyis, uram.
Sok minden változott itt.
- Vannak most szabad helyek? - Sajnos most tele vagyunk.
De adja meg a számát, és amint szabadulnak fel helyek, máris hívom.
Egy lett is. Korábban, mint hittük.
Vagyis kettő.
Igen. Kettő.
Mennyire lenne szükség?
Akartok ebédelni?
- Nincs étvágyam. - Nekem sincs.
Van itt egy étterem, ahol finom a bor. Megálljunk?
Nem, nem kell. Haza akarok menni.
Az otthonunkba.
Rita?
Nem megyünk abba a nyugdíjas otthonba, arról szó sem lehet, mi itthon maradunk.
Igen.
Mit csinál? Hová megy? És ilyen későn?
Gyere, Marta! Ne aggódj, a két agyatlan már alszik.
- Nyugodtan gyere, menjünk a hálóba! - A doktornő jött hozzá.
Mit akar az ilyenkor?
Bement a hálószobánkba az orvosunkkal.
- Lehet, hogy rosszul van. - Istenem!
- Csúnyán szenved. - Biztosan beteg.
- Ez olyan kellemetlen. - Tudom.
Gusztustalan, undorító, és pont az orvosunkkal?
- Nekem rendes lánynak tűnt. - Nekem is.
Igen. Édes istenem, ez valami...
Gyerekkoromban folyton ezt kellett hallgatnom.
Azt hiszitek, nem hallatszódott? Dehogynem.
- Bemegyek, és felpofozom ezt a lókötőt. - Felpofozod? Kit akarsz felpofozni?
Gyerekkorában sem értünk el pofonokkal semmit.
- Mert keveset kapott. - Keveset kapott?
- Igen. - Nézd, mit műveltél!
Tessék, hallgassátok csak! Adok rá kakaót.
Máris jobb. Micsoda orgia alakul itt.
Azaz, toljad neki! Ezt hallgassátok!
BEJÖVŐ HÍVÁS ISMERETLEN SZÁM
Tésztát! Tésztát! Tésztát! Tisztát!
- Gyerünk, adjátok a tányérokat! - Nando, Anna nem eszik velünk?
Nem tudom, mindjárt megkeresem.
- Egy fotót, srácok? - Csináljunk egy képet!
- Anna! Az ebéd az asztalon. - Nem veszi fel!
Kicsöng, de nem veszi fel a telefont!
Jó, akkor majd később felhívod az öcsédet.
Most gyere, mert már mindenki eszik.
Nem vagyok éhes, nem érted? Nem akarok enni!
Menj egyedül, nem érdekel. Téged csak a kaja érdekel.
Jó szórakozást! És jó étvágyat!
Miért nem veszi fel? Miért?
Mert gyűlöl engem! Ki nem állhat!
- Engem sem szeret. - Így van.
Hogy mondhatnak ilyet, hiszen eljött ide.
Azért, hogy bosszút álljon rajtunk, higgye el nekem!
Csak jobban tudom, hiszen az én fiam a rohadék.
Tudom, hogy milyen.
Biztos, hogy cipel magával némi haragot.
Jó, csak némi haragot?
Meddig volt bentlakásosban?
Fél évet.
Vissza kellett vennünk, mert nem bírtak vele.
Ez a fiú egy átok.
A fiúk nehéz személyisége a magukkal való
bonyolult kapcsolatból fakad.
Franco!
Mondja, megölelte már a fiát?
Mondták már neki, hogy micsoda áldásnak tartják őt?
Egyszer azt mondta, hogy átkozza a napot, amikor megszületett.
- Én? - Igen. Üvöltött a fiunkkal.
"Bárcsak óvszert húztam volna aznap!"
Csak ideges voltam.
És te miért mondtad neki, hogy bárcsak anno elvetetted volna?
Nyugodjanak meg, mert az egymásra mutogatás most nem segít.
Franco, a depressziója nem múlik el gyógyszerekkel.
A múltjában kell rendet tennie.
Próbálja meg újraépíteni a kapcsolatát a fiával!
Ő már régóta várhat arra, hogy megtegyék az első lépést.
Közeledjenek hozzá!
Elég egy apró gesztus.
- Én már bezártam felé. - Tudom, Franco.
De a maguk generációja még jó éjt puszit adott a gyerekeinek éjszakánként.
Próbálkozzon! Tegyen meg mindent!
Itt az esély, hogy visszaadják annak a fiúnak,
azokat az érzelmeket, amiket megtagadtak.
- Mi van? - Megölellek.
Belebuzultál a nagy depizésbe? Mit művelt az orvos?
Le kéne váltani. Gyertek, menjünk!
Angelo, Angelo, nem megyünk fagyizni?
Jó! Megmutatjuk neked Palermo legjobb fagyizóját.
Menjünk! Egy kicsit drága, viszont nagyon finom.
A legjobb a városban.
- Na? - Na?
Az én drága fiamnak csak a legjobb fagylaltot!
- Pontosan! - Maga nem kér semmit?
Nem, nem, nem, semmi édesség.
- Figyeljen! Kaphatok fagylaltot? - Már mondtam, hogy nem.
- Látja? A fiamnak fontos az egészségem. - Bizony.
- Igaz, Angelo? - Hozzon még egyet!
- Máris. - Hűha!
- Brióssal kérem. - Helyes.
A fiamnak csak a legjobb brióst hozza, amijük van!
- Így van. - Itt minden finom.
Emlékszel, amikor...? Na mindegy, hagyjuk is!
- Egyél csak, édesem! - Finom? Ízlik, igaz?
- Megsérülhet, ha leesik? - Még szép.
- Különben hol a szórakozás? - Nincs is kibiztosítva.
Az amúgy sem ér sokat. Többen belehalhatnak.
Franco! Franco!
Szia! A szüleim engem is ebbe a kalandparkba hoztak játszani.
Igen? És ennek örülsz? Tényleg?
Ne dőlj be nekik, mert csak bűntudatból teszik.
Vetess velük egy PlayStationt, te kis fogyi!
Papa, papa, én már meguntam ezt a helyet.
Inkább vegyél egy PlayStationt!
Mikor esik már le?
Lassíts!
Minden rendben!
Látod, hogy papa mit meg nem tesz érted?
Nem, micsodát?
Jó napot! A neve Spit. Éppen befogadócsaládot keres.
Megsimogatják?
Milyen édes!
Nézd, Angelo, nem tetszik?
Már szarok a kutyákra, nem vagyok gyerek.
Akkor mit szeretsz?
Hahó, itt a papa!
Hol az én kis édesem?
Adhatok neked egy jó éjt puszit?
De most hová mész?
Engedélyt kéne kérnem tőled?
Dehogy, nem úgy értettem. Menj!
Menj, és szórakozz! Éljen!
A vizsgálateredményeitekért megyek.
Amiért nagyon hálásak vagyunk, fiam.
A dokinőhöz mész, ugye?
Csinos a doktor néni, igaz?
Tudod, mit?
Azt hiszem... Bocsánat!
Szerintem tetszel annak a doktornőnek.
Hidd el, apád ért a nőkhöz.
Tizenhat éves korodban eljegyezted anyát, majd el is vetted.
Összesen egy nőt láttál egész életedben.
Igazad van, Angelo. Igazad van.
Tudod, régen így mentek a dolgok.
Megházasodtál, családot alapítottál, és ennyi.
Nem készítettek fel. Azt sem tudtuk, hogy mi a szülőség.
Aztán később rájössz, hogy az apaság a világ legnehezebb munkája.
Igen?
És ki kért erre? Én biztos, hogy nem.
"A legnehezebb munkája."
Oké, ki vagy rúgva. Keress egy másik munkát!
Perelj be, ha akarsz!
- Sikerült beszélni? - Vele nincs miről tárgyalnom.
Hidd el nekem, felesleges.
Franco, figyelj ide, nem lehet ezt egyetlen nap alatt helyrehozni?
Mit mondott a pszichológus?
Hogy le kell rombolnod az utálat szülte falakat.
Ha azt tettük volna, amit én eddig is mondtam neked...
- Az működne? - Persze, Franco.
Kell a fiunknak egy gesztus.
Meglátod, az majd mosolyt csal az arcára.
Próbáljuk meg!
Mi a jó élet?
- Mi az, Franco? - A piton!
Az eredmények. Nincs semmi bajuk.
Apád bilirubinja egy nagyon picit magasabb.
- Nem csinálsz egy béltükrözést? - Minek Angelo? Nem kell.
- Az elég fájdalmas. - Annál jobb, csináljuk!
Gabriele, kérlek, fiam, ne telefonozz már annyit!
- Miért van itt ilyenkor? - Az apjával lenne.
Aki féltékeny lett, mert látott téged a versenyen.
Nyilván. Én jól nézek ki, ő meg nem.
Ez lehúzza az önbizalmát. Persze.
Csak ennek a fiam issza meg a levét.
Itt kell töltenie az éjszakát velem, és nem alszik rendesen.
- Nem mehet haza? - Nélkülem? Nem, nem engedem.
Ott a víz, az áram meg a gáz is, nem.
Csak aludni akar, nem pedig szerelgetni.
Nem. Nem biztonságos.
És még én féltem a szüleimet? Akkor ez golyószorongatás.
Nézd már, mit művelsz vele! Ragad le a szeme.
- Marta, keresnek a sürgősségiről. - Azonnal megyek.
Akkor haza tudnád vinni?
Köszönöm!
Gabriele, Angelo hazavisz, oké, édesem?
Angelo, kérlek, kétszer is ellenőrizd a kaput meg az ajtót,
mert rettegek a betörőktől.
Te találkoztál már vele? Nem lopják el.
Ugye dobsz egy üzenetet, ha hazaértetek?
Rendben, nem szóltam.
- Majd megyek, kicsim. - Gyere, indulás!
- Éhes vagyok. - Meglepetés.
- Pénzed van? - Apa adott 20 eurót.
Húsz eurót? Mekkora smucig, mutasd a lóvét!
Nekem bőven elég lesz.
Miért nem eszel?
Anya szerint a hamburgertől rosszul leszek.
Anyád orvos, akkor majd meggyógyít.
Mit érdekel? Örülj neki, és zabálj! Mázlista vagy. Ess neki!
Akkor megehetem hozzá a sült krumplit is?
Nem. Azt verd ki a fejedből!
De kell ketchup.
Most már eheted.
- Jó anya nélkül lógni, nem? - Apa is szigorú az evéssel.
Igen? Akkor öntsük nyakon majonézzel.
Hadd örüljön a seggfej!
- A fiáé lesz az üdítő? - A fiamé?
Maga szerint hasonlítunk? Nem lát?
Ostoba luvnya.
Igyál csak!
Anya és apa nem akarják, hogy cukros üdítőket igyak,
mert attól félnek, hogy elhízom.
Attól dagadtál meg, hogy anyádék elváltak.
Két oldalról tömnek, azért vagy hájas. Anyád is etet, aztán meg az apád.
Válassz egyet! Vagy az anyád vagy az apád.
Úgy le is fogysz. Az ő hibájuk, hogy dagadt vagy.
Majd bosszút állsz, ha felnőtt leszel.
Én inkább Forma 1-es pilóta akarok lenni.
Ilyen testtel? Be sem férnél a kocsiba.
Max. kamiont vezethetsz. Idd a kólát! Igyad csak! Még jó hideg.
Azaz, jól van. Úgy, gyerünk, igyad!
Jó tesz a gyomrodnak az a hideg. Igyál!
Angelo, minden rendben? Gabriele otthon van?
Még nem. Ha gyerek van a kocsiban, lassan kell vezetni.
Igaz. Ma már két autóbaleset is volt az utcán. Írj, ha megérkeztek!
Kérlek, ne felejts üzenetet küldeni! Folyton nézem a telefonomat. Majd írj!
Köszönöm!
Anyád egy rinyagép. Gyorsíts, mielőtt megint felhív.
Gyorsabban!
Forma 1-es pilóta akarsz lenni, tempózzunk!
Ott vannak a rendőrök.
Nyugi, csak picsákat állítanak meg, te az vagy?
- Nem. - Akkor kit érdekelnek? Csak vezess!
Tényleg! Igazad volt! Ez nem semmi!
Persze hogy igazam volt.
- Olasz vagyok? - Nem.
Nő vagy férfi?
- Férfi. - Férfi.
Öreg vagy fiatal?
- Öreg. - Öreg, öreg.
Vegyétek fel a telefont! Mi a szarért nem érem el őket?
Nekem van a legrosszabb öcsém a világon!
Bezzeg a pszichológus: "Már biztos ráébredt."
Az öcsém soha nem ébred rá semmire! Az őrületbe akar kergetni!
Nando, ezzel teljesen tönkreteszitek a nyaralásunkat.
Így minek jöttetek el?
Tudom, ez még Buddhát is egész biztosan kihozná a sodrából.
- Bravó! - Bravó!
Kitaláltad! Bravó!
Bizony rájöttem. Már tudom is, hogy mit csináljak.
Elnézést, hogy a nyaralása közben zavarjuk.
Jaj, Franco! Franco, mennyi ideje mondom már?
Csak egy pszichológus tudta meggyőzni őt.
A gyerekekkel egyenlően csináljuk a dolgokat.
De mit tud ő erről?
Tudjuk, hogy Franco milyen makacs, én már így ismertem meg.
Makacs, mint az öszvér, nem? Gyertek csak beljebb!
2024. augusztus 14-én Palermóban a Via Palestróban,
előttem, dr. Guido Leonardi, valamint két tanú előtt,
Signor Duro Franco és Lanzetti Rita
átruházzák 230 négyzetméteres ingatlanukat,
amely a Piazza della Marina 74. szám alatt található,
az itt lévő Duro Angelónak.
Én, palermói közjegyzőként, hitelesítem, satöbbi, satöbbi. Megvagyunk.
Itt firkantsd alá, Angelo! Na?
Olvasható aláírást! Írd alá!
Nos?
Jól értem, hogy nekem adják a lakásukat?
Ez egy igazán nagyvonalú ajándék.
Mivel a lakás jelenlegi piaci értéke, azt mondanám, olyan 5-600 ezer euró.
Na?
- Ennyit ér most? - Bizony.
Gyerünk! Na, írd csak alá! Gyorsan!
Igen, fiam.
Mi lenne, ha adnánk egy nagy ölelést mamának és papának?
- Micsoda pillanat! - Az egyetlen kisfiunk.
- Gratulálok! - Mindenki hibázik az életben.
De tudnod kell, hogy mennyire büszke vagyok rád.
Franco, látom, elérzékenyültél.
Most inkább ünnepelnünk kéne!
Ez az! Koccintsunk!
Koccintsunk! Arra, hogy a jövőbe nézünk!
Egészség!
Megcsináltuk.
Odamentünk reggel, és le is papíroztuk. Most már egy gonddal kevesebb.
- Nagyon helyesen tettétek. - Szerintem is.
Biztosítottuk a jövőjét, mert aztán mi sem élünk örökké.
- Jól jön, ha van valami a nevén. - Hát persze.
Megjött Angelo.
Olyan jó gyerek. Most megismeritek.
Végre meggyőztem Francót. Nem akarta megtenni.
Mondtam neki, hogy "figyelj rám, Annának is vettünk egy házat, nem?"
- Akkor neki is jár ugyanúgy. - Pontosan.
Tessék csak, Maria Grazia, menjél!
Sziasztok! Ti tudjátok, hogy melyik lakás eladó?
- Nem. - Nem.
Az imént fedeztem fel egy eladó plakátot a kapuban.
A lányom lakást keres. Talán ideköltözhetne mellém.
- Talán Caronia? Régóta özvegy. - Nem, ő nem lehet.
A lánya azt mondta, hogy ha az apja meghal, ideköltözik.
Akkor ki lehet?
Felírtam a telefonszámot. Rögtön fel is hívom.
Szerintem Zafarana, higgyétek el!
Üdvözlöm!
A Piazza Marina 74-nél található lakás miatt hívom önt.
Megmondaná nekem, hogy hány négyzetméter az ingatlan pontosan?
230.
Mint a miénk.
Üres a lakás? Két idős ember lakik benne.
De ők majd a lányukhoz költöznek.
Melyik emeleten van?
Melyik emeleten van a lakás?
- A másodikon. - A miénk mellett.
- Macalusóék. - Macalusóéknak is van lánya?
- Nem tudom, lehet. - A Macaluso-ingatlanról van szó?
Nem. A másikról.
Duro. Elnézést, de kivel beszélek?
A fiukkal? A tulajdonossal.
Nem, már tettek ajánlatot.
Írja meg nekem a számát, és majd talán visszahívom.
- Nem hiszem el. - Signor Duro?
- Ki maga? - A szüleit kezelem.
Jelenleg alszanak.
Igen zaklatottak, így az orvos nyugtatót adott nekik,
Hirtelen felment a vérnyomásuk, valószínűleg a melegtől lehetett.
Persze, valószínűleg attól.
Az idősek már nem bírják úgy ezt a meleget.
Igen, én is tudom. Ez már sok nekik.
- Így van. - Persze.
- Magunkra tudna hagyni? - Hogyne, uram.
Marta!
Láttad a szüleimet?
Nem élik túl, mi? Látod? Megmondtam.
Gabriele mindent elmond az apjának.
Krumplit kapott meg egy kólát, mi a problémád?
Ezeket nem tagadhatod meg szerencsétlen fiútól. Már most tele van komplexussal.
- Tök zavarodott. - Hagytad autót vezetni. Te megőrültél?
Az exem fel akar jelenteni, én meg elveszthetem a fiamat.
Mi a franc bajod van neked?
Végre csinált valami izgalmasat, erre beköp.
Angelo, nem gondolod, hogy a szüleid neheztelnek majd rám ezért?
Ha meggondolta magát, van ám más jelentkező.
Nem, dehogy, csak tudja, nem szeretném megbántani őket.
Mit érdekli? Már úgysem szomszédok többé.
Jól mondja. Akkor azt levehetem onnan?
Felőlem a kaput is kitépheti.
Menjünk!
Vedd le!
Ez több a soknál. Azonnal hívom a rendőrséget.
Anyámnak aranygyűrű volt az ujján gyémánttal a közepén,
ami apám aranyával együtt eltűnt szőrén-szálán.
Hölgyem, ebben a kórházban nem szoktak lopni.
Nem vettem le 40 éve azt a gyűrűt, fontos nekem.
Az óra pedig ajándék volt apámtól.
Így meglopni két idős embert.
Ennek itt még nincs vége! Indulás!
- Szégyelljék magukat! - Ezért feljelentem!
Gyertek!
Papa, add csak azt a táskát!
Lassan, mama, lassan!
- Gyertek! - Jaj!
Alhattok a szobámban.
A szobádban? A Nandóval közös hálószobátokban?
Nando elhagyott engem.
Ne aggódj, édesem!
Én és a papa mindig melletted leszünk.
- Mindig? - Igen, mindig. Örökké.
- Örökre itt velem? - Persze.
Gyertek!
- Gyertek utánam! - Rendben. Anna!
És mondd csak, jól érezted magad a szabadságodon?
- Nagyon is. - Oké, figyelj ide!
Helyrehoztam a kocsidat.
De csak hogy tudd, meg vannak számlálva a napjai. Tönkremehet.
Nyugi, holnap veszek újat.
Ezt is megértük. Gratulálok, Angelo!
Egy újabb modellbe sokkal könnyebb alkatrészt szerezni.
Angelo, lenne neked két felnőttem. A pasi részeg, a nőnek nincs kocsija.
Légyszi, gyere el értük!
Mikor érünk haza?
Hát, ahogy látom, továbbra is gyűjtögeted a sok részeget.
Nem. Ez volt az utolsó fuvarom.
Változtatok.
Ideje volt. Akkor tanultál abból, amit mondtam.
Ha korábban kapcsolsz, nem veszítesz el.
Angelo!
- Tetszik? - Valami gyönyörű!
Mindig valami ilyesmiről álmodtam.
A tiéd 800 euróért.
- Te utolsó szemét. - Lassan.
Signor Duro! Átnézettem mindent a főnökkel,
és a kiválasztott jármű végső ára 140 ezer euró,
és természetesen minden létező kedvezményt megkapott.
A régi autóját csak 400 euróra tudjuk beszámítani.
Az nem lehet.
Erre még a biztosítás is fizet 2 ezer eurót.
Intézze el, hogy ellopják!
Minek néz maga engem? Mit képzel?
- Nyugodjon meg, csak vicc volt, uram. - Mi a szart poénkodik?
Idióta!
Intézze el maga azt a lopást!
BÍRÓSÁG
Nos, Signor Duro, aznap este a kis Gabriele Macaluso ott volt az autóban?
Igen.
Amikor éppen dr. Pedrotta háza felé tartottak?
Így van.
- Maga vezetett, igaz? - Nem, a gyerek.
Segítsen nekem! Hagyta, hogy a gyerek vezessen?
A nők is vezetnek, nem?
Magával az élen.
- Őt védelmi kíséret illeti. - Hogy nehogy volán mögé üljön.
Csendet kérek!
A szociális munkástól érkezett.
A gyerek mindent visszavont. Annak tényét is, hogy vezette az autót.
Szabadon távozhat.
- Csak így? Ennyiért rángatott ide? - Megtenné, uram, hogy kifárad?
Ő cibál ide engem öt percre, aztán még neki áll feljebb.
A tárgyalást berekesztem.
Az a bácsikám? Mit keres itt?
Biztos megint játszadozik, de reméljük, egész életére lecsukják.
- Rá se hederíts! - Rendben.
- Figyelj! - Most mondtam, hogy ne.
Szervusz! Te miért vagy itt?
Te tehetsz arról, hogy majdnem elváltak a szüleim.
Mert végül mégsem?
- Nem. - Nagy kár.
Megegyeztek, most lesz a tárgyalás.
Anya egy nyugdíjas otthonban helyezte el a nagyszüleimet.
- Egy nyugdíjas otthonban? - Igen, Vergine Santissimában.
- Ez az, gratulálok! - Carlo!
Gyere már, dolgunk van. Nem kell szóba állni mindenkivel.
- Megyünk, igyekezz! - Menj csak!
"Az édes, drága szüleim mindent megtettek értem."
Jól lekoptattad őket, bravó! Hol van a szíved? Van egyáltalán?
Szívtelen vagy! Szégyen!
Angelo!
Mit akarsz?
Sajnálom, hogy Gabriele ilyeneket talált ki.
Biztos csak a figyelmünkre vágyott, nem?
- Ezért szívatott meg? - Szörnyen kínos ez, sajnálom!
Talán megbocsátok. Ki tudja?
Angelo!
Én ilyen érzékeny emberrel még nem találkoztam.
Tudom.
Egy diétának hála Gabriele már tíz kilót fogyott!
Inkább hála nekem.
Egy kincs ez az ember.
Angelo!
Meglepetés. Nem számítottatok rám, mi?
A drága kislányotokat vártátok. Az elsőszülöttet. Annácskát.
Anyuka kedvencét. Aki bevágott ide titeket.
Szemétláda. Szerintetek egy gyereknek így kell látnia a szüleit?
Egy otthonban? Nyomorultul?
Nem vagyok kegyetlen.
Az én életem pokol volt, de nem állok bosszút.
Pakoljatok, és menjünk!
Angelo, és hová megyünk? A római lakásodba?
- Már nincs ott lakásom. - Nincs?
Abban lakom, ott az otthonom.
Mi van, nem kell? Inkább maradtok itt?
- Nem, nem. - Nem, dehogy.
- Nekünk ez megfelel. - Akkor mozgás!
Nézzük meg közelebbről!
Angelo, hová megyünk?
- Svájcba. - Svájcba?
- Svájc olyan csodálatos. - Civilizált hely.
Nem dugnak időseket otthonokba szenvedni.
Mert Svájcban van egy injekció, ami megállítja a szenvedést.
- Segítsen valaki! - Segítség!
- Könyörgök!
Segítség! Valaki!
- Mentsenek meg! - Segítség!
ÉN VAGYOK A VILÁG VÉGE
Magyar szöveg: Fehérvári Laura
Felirat: Rádóczki Attila