Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Erika!
Få svinene over i stalden!
Erika!
Erika, svinene!
Erika!
Erika! Få så de svin over i stalden!
SE MOD SOLEN
Der er fri bane.
Berta?
Berta? Berta?
Møgunger!
I kan bare vente jer!
- Skynd dig. Alle er kommet. - Til mig?
Mor har fundet det frem til dig. Det er jo allesjælesdag.
Kom nu i tøjet.
- Hvad skal jeg gøre? - Se, hvad de andre gør.
Hellige, evige Gud
I dag mindes vi dem...
som du har kaldt bort fra vores midte.
Og vi tænker også på...
at vi en dag selv skal dø.
Mor er ved at kaste op igen. Hendes mave gør, som det passer den.
Alle kan høre det, men de lader som ingenting.
Blinker man én gang, betyder det: "Jeg elsker dig."
Blinker man to gange, betyder det: "Jeg elsker dig højt."
Vi holder regnskab med, hvem mor blinker mest til.
Hedda fører som regel.
Men det er kun, fordi hun er handicappet.
komme dit rige.
Ske din vilje som i himlen således også på jorden.
Giv os i dag vort daglige brød -
- og forlad os vor skyld -
- som også vi forlader vore skyldnere.
Og led os ikke i fristelse -
- men fri os fra det onde...
Og?
Tror du, at dit billede vil stå fremme næste år?
Jeg er ikke bange.
- Du behøver ikke at frygte døden. - Nej.
Det gør jeg heller ikke, men jeg skal altså ikke i nogen kiste.
Der er jo ingen, der ved -
- om man fornemmer, hvad de gør ved én.
Der er absolut ingen, der ved -
- om man fornemmer, hvad de gør ved en.
Jeg har set dem alle dø.
Jeg har overlevet dem alle.
Også din mor.
- Ja, min Fanni. - Jeg ved det godt.
Farvel.
Giv Trudi en kartoffelsæk over hovedet, og gør det for fædrelandets skyld.
Hun ligner mor.
Det er mor.
Hvem er pigen?
Alma.
Det passer ikke.
Jo. Det er Alma.
Men det er mig, der er Alma.
Hun ligner dig.
Måske er hendes ånd gået videre til dig.
Måske er du ikke dig selv, men hende.
Jeg tror bare, at hun sover. Hun ser ikke ud, som om hun er død.
Måske troede de, at hun var død og begravede hende levende.
Hun stjal sukkerroen i kælderen -
- og nu spiser hun den i ro og mag i sin kiste.
Hvor gammel var hun, da hun døde?
7 år.
Hvorfor døde hun så tidligt?
Det ved jeg ikke.
Hun var nok svagelig.
På et eller andet tidspunkt...
vågnede hun bare ikke op igen.
Lia?
Hvad mener du med, at hun bare ikke vågnede igen?
Sov nu, Alma.
Hvad sker der, når man dør?
Ingenting.
Det var bare en drøm.
Mor?
Ja?
- Ved du, hvad jeg synes er sjovt? - Hvad?
Når jeg ser et dørhåndtag -
- så ved jeg præcis, hvordan det smager -
- selvom jeg aldrig har slikket på et.
Er det ikke sjovt?
Det er nok, fordi du puttede alt i munden, da du var lille.
Cigaretskod, hundelort...
- Det passer ikke. - Jo.
Men hvordan kunne jeg nå op til håndtaget, da jeg var lille?
Du skal sove nu.
Har du bestilt containeren?
Pis.
Jeg har glemt at ringe tilbage til dem.
Denne gang må du gerne bestille to små i stedet for én stor.
Og sig, at de skal stille dem lige under vinduerne -
- så Lenka og jeg kan smide murbrokkerne direkte ud.
Hvem var det?
Det er hende pigen -
- der bor et par huse væk.
Datteren til hende...
Det er hende -
- der har mistet sin mor.
Varm.
Nelly, flyt dig. Den er tung.
Vent. Sådan der.
Fanget!
- Luk dit højre øje. - Sådan her?
Ja, og så kigger du på krydset med dit venstre øje.
Bevæg dig så langsomt hen mod det.
Når mærket der er i din blinde plet, kan du ikke længere se det.
- Skørt, ikke? - Jo, det forsvandt. Helt utroligt.
- Forsvandt det? - Det er din blinde plet.
- Det sagde optikeren. - Vil du prøve?
- Det er virkelig specielt. - Det venstre?
Du skal holde det her øje lukket, og så... Vent.
- Sådan? - Vis mig de briller, du har valgt.
Der forsvinder ikke noget.
Det er, fordi du gør det forkert. Jeg forklarer det senere.
De er smarte.
Det er ret interessant med tanke på -
- at verden faktisk vender på hovedet.
Det sagde optikeren.
Hjernen vender alting, inden vi opfatter det inde i knolden.
Men er det sådan for alle?
Alle, undtagen dig.
Hold nu op.
Giv mig den.
- Hvad laver du? - Så tag den.
Lad nu være med at skære ansigt. Det kunne være værre.
- Har du takket onkel Uwe for liftet? - Det behøver hun ikke. Jeg kører gerne.
Sæt dig nu ned.
Hvad nu?
Har du fået briller? Lad mig se. De er smarte.
Har du bagt kage? Lad mig få et stykke.
- Nej, kom herind. - Angelika...
Hør her, Uwe. Der er noget med hydraulikken, som jeg ikke helt kan greje.
- Hvad er der nu galt? - Vil du se på det?
Du krummer altså over det hele.
I skal føre svømmetaget helt ned til hoften.
Rainer, kom så!
Du får en pause om lidt.
Der er to uger endnu.
- Jeg skal nok klare det. - Det er du nødt til.
De andre sover heller ikke.
Jeg har bare brug for mere spænding, så skal det nok gå.
Så må du se, hvor du kan finde noget spænding.
Du skal træne hver dag.
Du har tid til at gøre det dagligt.
Angelika? Flot.
Men du bruger stadig for mange kræfter.
Lange, flotte tag, og træk hele vejen igennem.
Du kan ikke holde tempoet på hele distancen.
I er nødt til at tænke på bevægelserne.
Tænk bevægelserne igennem hver aften, inden I skal sove.
Jeg lod ofte, som om jeg ikke bemærkede, at de kiggede på mig.
Som om jeg var helt opslugt af mine egne tanker.
Men det var faktisk mig, der i smug holdt øje med, at de betragtede mig.
Se, mor. Jeg kan også gøre det med kun én arm. Se.
Du kigger slet ikke, mor.
- Jo, skat. Det var flot. - Nej, du kiggede slet ikke.
Hvor ved du det fra? Du var jo under vandet. Vis mig det igen.
Flot!
Se!
En og to og tre og fire.
Min hat, min stok, min paraply.
Frem, til siden, bagud, frem. Og en og to og tre og fire.
Min hat, min stok, min paraply.
Mor!
Nelly?
Nelly! Nelly!
Jeg elsker, når huden lugter muggent ligesom flodvand.
Ja, den lugter af kælder.
Jeg elsker lugten af kælder. Jeg er helt afhængig af den lugt.
- Og lugten af neglelak. - Ja, men mest lugten af kælder.
- Først lugten af kælder. - Far kommer nu.
Så flodlugten på min hud og så neglelak.
Far!
Hvor er her dog skønt.
- Er her ikke skønt, børn? - Jo!
Jeg kan stå på én arm under vandet.
- Ja, det er så flot. - Og jeg har fundet sort sand.
Muddersand!
Er du sulten? Vi har både brød, ost, pølse og vin.
- Jeg har set en græshoppe. - Ja, en stor grøn græshoppe.
Hvad laver du? Du er altid så fjollet.
Ærgerligt, at man ikke ved, hvornår man er mest lykkelig.
Otte, ni, ti.
En, to, tre...
- Den der tæller for tre. - Mindst.
Syv, otte, ni, ti.
Elleve. Jeg har vundet.
Varm.
Gør det ondt?
Nej da.
Hvem kommer først hen til egetræet?
Bind lige en knude.
Uwe, Uwe...
Nu skal I bare se, hvordan det skal gøres.
Det tæller ikke!
Det er ikke min cykel. Jeg prøver igen.
Jeg kan godt denne gang. Nu gælder det.
Jeg fik den!
Sådan!
Ned i baljen!
Volker, Volker...
Du klarer den ikke!
Nu er det Irms tur.
- Irm, Irm... - Du kan godt.
Kom så!
- Jeg er altid uheldig med den slags. - Det har intet med held at gøre.
Nu kan en anden prøve.
- Prøv igen. - Lad mig prøve.
Nu er det min tur!
Angelika, Angelika...
Nu?
Du har stådreng.
- Nej, jeg har ej. - Lad os se.
- Det håber jeg ikke. - Rejs dig op.
- Hvor ulækkert. - Tag tøjet af.
Rejs dig op.
Hiv bukserne ned. Angelika, hiv dem ned.
Der er ikke meget at se. Den er meget lille.
- Kom nu, Rainer. Rejs dig. - Rejs dig, rejs dig...
- Ned med bukserne! - Rejs dig, rejs dig...
Hav det godt.
Lige her.
Vil du køre mig til Glöwisch i dag?
Glöwisch?
Hvad vil du der?
På diskotek?
Måske.
Hvor var du tidligere?
Jeg drak snaps med de andre.
Vil du køre mig til Glöwisch?
Beklager.
Jeg har andre planer.
Hvordan vil du så komme til Glöwisch?
Gå nu hjem med jer.
Det var godt i dag. Alt gik, som det skulle.
Alle morede sig.
Der var nok mad.
Det er længe siden, jeg har leet så meget.
Der er noget nudelsalat tilovers.
Børnene var også sjove.
Jeg har aldrig set Anna le så meget. Hun plejer ellers bare at brokke sig.
Det var godt, jeg bagte en ekstra kage. Ellers havde der ikke været nok.
Jeg kan huske, at mor aldrig vidste, hvornår man skulle le.
Når noget var sjovt, lo hun aldrig.
Hun lo i stedet, når der for eksempel var sket noget dårligt.
Når nogen døde, begyndte hun pludselig at le.
Det var ikke, fordi hun selv gerne ville. Hendes krop tog bare over.
Jo mere hun forsøgte ikke at le, jo mere lo hun.
Indtil hun fik et rigtigt latteranfald.
Hun dækkede munden med sin hånd for at skjule det og blev helt rød i hovedet.
Det er sjovt, at man rødmer, når man bliver flov -
- for man bliver jo rød i ansigtet, så alle kan se det.
Vi lavede sjov med mor på hendes fødselsdag.
Det var fars idé. Han prøvede altid at få mor til at le.
Det lykkedes ham aldrig.
Tillykke, mor.
Hej.
Jeg er glad for, at I har lært hinanden at kende.
Lenka kender ikke så mange her endnu.
Her bor heller ikke nogen.
Hvordan har din far det?
Fint. Han klarer sig.
Må jeg sove her?
Tja...
- Ja. - Hvis I gerne vil have det.
I dag?
Så må vi lige spørge din far først.
Flot mobil. Og den er lilla.
Det har været min mors. Jeg har arvet den.
Hej, det er mig.
Min nye venindes mor vil spørge dig om noget.
Hallo? Ja, det er Christa nede fra nummer 10.
Ja, hende fra Berlin.
Din datter er her lige nu...
Godnat.
- Godnat. - Sov godt.
Sov godt.
Hvis der er noget, så vækker I os bare. Uanset hvad.
Vil du synge en vuggevise for mig?
Plejede din mor at synge for dig om aftenen?
Men jeg må altså lige advare dig. Jeg er ikke særlig god til at synge.
Det gør ikke noget.
Godaften, godnat.
Med roser bedækket.
Med nelliker pyntet.
Læg dig nu under dynen.
I morgen, om Gud vil -
- vågner du igen.
I morgen, om Gud vil -
- vågner du igen.
Alma, lad være.
Alma...
- Alma. - Alma, lad være.
Alma!
Arbejdsulykke.
Hvis man siger det ord for mange gange -
- så mister det sin betydning.
Fritz havde været ude for en arbejdsulykke.
Arbejdsulykke.
Skærer de så også hans andet ben af?
Det kaldes fantomsmerter.
Lægen sagde, at det kunne opstå.
Nu er det stoppet.
Nej.
Han er stille, fordi de har sat en pind mellem tænderne på ham.
Hvis man lytter godt efter, kan man stadig høre ham klynke.
Kan I høre det?
Det er mærkeligt, at noget, der ikke er der længere, stadig kan gøre ondt.
Varm.
Hvad er der galt?
Ikke noget.
Sov bare videre.
Har du igen været inde hos onkel Fritz?
Mor kan huske ting, som hun ikke burde kunne huske -
- for hun var ikke til stede, da tingene skete.
Hun kan for eksempel huske -
- da hendes søster Erika stjal onkel Fritz' krykker -
- fordi hun ville se, hvor langt hun kunne gå på ét ben.
Men når man spørger hende, hvor hun var, da tingene skete -
- så kan hun ikke huske det.
Måske er det, fordi man altid kun ser andre udefra.
Men aldrig sig selv.
Særling.
Kom du til Glöwisch?
Hvordan kom du tilbage?
Jeg blaffede.
Og hvem kørte dig?
Din far.
Var han også med på diskotek?
Nej.
Men?
Han kom forbi, da jeg skulle af sted.
Rainer!
Du er min fætter.
Min far er din onkel, men det generer dig åbenbart ikke?
Hvad?
Alle ved, at du lader ham kneppe dig.
Vi siger altid, at handling vægter højere end ord.
Et menneske er sine handlinger.
Det tror jeg ikke på.
Jeg tror, at man er det, man i virkeligheden er -
- mens man gør, som man gør.
Når jeg var sammen med en veninde -
- gik der ikke længe, før folk sagde, at jeg talte ligesom hende.
Jeg tillagde mig endda ting, som jeg ikke brød mig om:
En hvinende latter, betoningen af ord...
Det var ikke, fordi jeg selv gerne ville. Min krop tog bare over.
Far sagde nogle gange, at det var for meget.
At jeg skulle blive mig selv igen.
Men min krop kunne ikke finde ud af at gøre mig til mig selv igen.
Så jeg blev helt svimmel -
- når jeg forsøgte at huske, hvordan jeg plejede at tale.
Jeg sagde mit navn så mange gange i træk, at det til sidst føltes fremmed for mig.
Så forestillede jeg mig, at jeg så mig selv med fars øjne.
Og så spillede jeg den person -
- som han så for sig, når han sagde, at jeg skulle være mig selv.
Hvor længe kan man mon spille glad, uden at nogen opdager noget?
Arbejdsulykke.
Det har stået på i flere dage.
Pludselig kunne mor ikke længere gå. Lægen kunne heller ikke forklare det.
Han sagde, at hun var sund og rask og skulle holde op med at skabe sig.
Mor gjorde sit bedste, men det hjalp ikke.
Hendes ben ville ikke længere lystre.
Lægen ordinerede sengeleje.
Om aftenen bad vi til Gud om, at mor snart ville kunne gå igen.
Alma!
Alma, hvor er du?
- Kom frit frem, du har vundet. - Alma?
- Alma, er du her? - Jeg er lige her.
Det er ikke sjovt, Alma. Kom nu frem.
Jeg er oppe i træet, Lia. Kig op.
- Hun er forsvundet. - Jeg er her.
- Kan I se hende? - Nej. Kom nu går vi.
Jeg er her, Lia!
Jeg er her.
Hjælp!
Lia? Gerti?
Jeg er her!
Oppe i træet!
Jeg er her!
Lia!
Alma?
Hvordan kan man vide, om man er i live, eller om man er død?
Jeg havde så høj feber, at de ville tilkalde lægen.
Men han ville jo alligevel ikke have vidst, hvad det var.
Trudi lagde sin hånd på min pande -
- ligesom hun gjorde, når hun ville berolige køerne, når de kælvede.
Hun sad hos mig hele natten.
I begyndelsen protesterede mor -
- da alle sagde, at Trudi også skulle lægge sin hånd på hendes pande.
Men til sidst gik hun med til det.
Jeg er sikker på, at det var derfor, hun snart kunne gå igen.
Det med Fritz var mere kompliceret.
Trudi kunne jo ikke bare fremtrylle hans ben.
Hedda var sikker på, at hundene for længst havde ædt det.
Men hun kunne lindre fantomsmerterne.
Hun lagde sin hånd midt på Fritz.
Han faldt til ro, og hans klynken blev mere stille.
Det var nemmere for mændene med Tykke Berta.
Hun kunne fra naturens side ikke få børn.
Så heldig var Trudi ikke.
Hun skulle først gøres "sikker for mændene".
Man skulle som tjenestepige være kvik og flittig -
- og ikke pludselig have en kage i ovnen.
Jeg ved ikke, hvordan de fik gjort Trudi ufrugtbar som Tykke Berta -
- men lige efter at Trudi var kommet hertil -
- blev hun sendt væk i et par dage. Det må være sket der.
Da hun kom tilbage, stod karlene i kø foran hendes dør om aftenen.
Jeg ved ikke, om de trak en kartoffelsæk over hendes hoved.
Gerti mente i al fald ikke, at hun var pænere end før.
Hun så ud, som om hun var dumpet ned fra himlen -
- og ikke vidste, hvor hun skulle gøre af sig selv.
Trudi sagde engang, at Fritz levede helt forgæves.
Jeg tror, at det samme var tilfældet for Trudi.
Måske var det derfor, hun passede ham.
Så det ikke var helt så ensomt at leve forgæves.
Og?
Jeg ved det ikke.
Lad mig prøve.
Og? Er fluen stadig derinde?
Jeg kan høre noget.
Den sidste, der kommer ud, bliver trukket ind i de dødes rige.
Alma havde ventet hele sommeren på at falde død om eller ikke at vågne.
Men Gud må have glemt hende.
I stedet tog han mig.
Jeg havde måske stadig været i live, hvis Alma havde været den sidste, der kom ud.
Alma var stadig ikke død, da sommeren var slut.
Men det var vores oldemor.
Og det var jeg også pludselig.
Du skal ikke græde.
Det var bare for sjov.
Alma troede, at oldemor var den eneste, der ikke ville dø.
Som om det ikke ville passe til hende at dø, fordi hun var så bange for det.
Men en dag var tiden pludselig kommet.
Hun faldt bare om udenfor en aften på vej over til toilettet.
Det skulle åbenbart gå hurtigt.
Hedda lo og sagde, hun måtte have været skrækslagen, da hun indså, enden var nær.
Hun havde allerede trukket op i kjolen -
- så det ville gå hurtigere, når hun nåede frem, men hun nåede aldrig så langt.
Far sagde, at det var første gang -
- han havde set sin bedstemor med bar numse.
Og man gjorde det samme med hende som med alle de andre, der var døde.
Vinduet blev åbnet, så sjælen kunne flyve ud.
Urene blev sat i stå.
Sten mod det vrede øje.
HER LIGGER JEG OG MÅ FORFALDE
Så fluerne ikke kravlede derind.
Så Vorherre troede på, at hun var troende.
To gange dagligt kom byens kvinder og vaskede den dødes krop.
Men hende, der normalt tog sig af de døde, var lige død i barselssengen -
- så Trudi var nødt til at tage over.
Klude med eddike og brændenælder blev lagt henover den dødes ansigt.
Da vågetiden var forbi, var hendes hænder helt hævede.
Og led os ikke i fristelse, men fri os fra det onde.
Thi dit er riget og magten og æren i evighed.
Vi beder til -
- at hun ikke behøver at møde sin mor igen.
Hver gang jeg forsøger at genkalde mig hendes ansigt -
- er det hele sløret.
Det var, som om jeg slet ikke kunne huske det -
- selv om jeg havde set hende så tit.
Men jeg kan stadig huske, hvordan hendes hænder så ud.
Og hendes ansigtsudtryk, da hun var død.
Måske fordi hun aldrig havde set sådan ud hele sit liv.
Hun så lidt overrasket ud.
Trudi sagde, at det var, fordi det var gået op for hende, at hun skulle dø.
Men jeg synes, at det så ud, som om hun havde set noget -
- hun slet ikke havde forventet.
Hedda tror, at hun måske bliver genfødt i Afrika.
Far sagde: "Så bliver det som en flue." Og han slog aldrig siden en flue ihjel.
Varm.
Mor talte aldrig om, hvordan hendes søster Erika var død.
Men jeg vidste det godt.
Mors onkel havde fortalt mig det. Jeg mødte ham en enkelt gang -
- da han besøgte os på gården. Onkel Fritz med sit træben.
Han bad mig banke på det. Det ville bringe held, sagde han.
GIV AGT: INDRE TYSK GRÆNSE
Erika var gået ned til floden -
- ligesom mange andre kvinder gjorde, da krigen sluttede.
De havde hørt, hvad der var sket med kvinderne i andre landsbyer.
Deres frygt for, hvad der kunne ske, var større end frygten for døden.
Mor havde givet Erika sit løfte.
Men da hun lå i vandet, kom ålene hen og nappede hende.
Hun var ikke den eneste, som gik op af vandet igen.
Men hun skammede sig alligevel over ikke at have fuldført.
Nogle gange tror jeg, at mor stadig er under vandet med Erika.
Lia!
Jeg kan huske, at Nelly gerne ville være sammen med os.
Jeg sagde nej, fordi jeg ikke ville have hende med.
Jeg kan huske, at jeg tænkte, at jeg havde levet helt forgæves -
- fordi jeg ikke havde valgt jordbær ligesom Kaya.
Jeg havde valgt vanilje.
Det var vist den sommer -
- hvor jeg begyndte at tænke, at hvis jeg var en anden, ville jeg være gladere.
Jeg var endda misundelig på andres modgang.
Selv at Kayas mor var død.
Jeg ønskede, noget lignende ville ske for mig, så jeg kunne blive ligesom hende.
Nu tænkte jeg: Gid jeg ikke havde tænkt i det øjeblik, at mit liv var slut -
- bare fordi jeg havde valgt vanilje i stedet for jordbær.
Hvordan døde din mor egentlig?
Lungekræft.
Hvorfor ryger du så?
Alle dør af et eller andet.
Det gør du også.
Var du der...
da din mor døde?
Kom, lad os gå ud at svømme.
Kom nu!
Måske drukner vi.
Kaya?
Hvis jeg vil løfte mit ben, kan jeg bare gøre det.
Og hvis jeg vil løfte min arm, så løfter jeg den bare.
Men når jeg beordrer mit hjerte til at gå i stå -
- så stopper det ikke.
Det bliver bare ved med at slå.
Måske er jeg ikke helt fast besluttet...
ifald det nu skulle adlyde.
Ville det holde op med at slå nu...
hvis jeg virkelig, virkelig ønskede det?
Nu.
Når man rent faktisk ser alt på hovedet -
- så er alt måske i virkeligheden vendt på hovedet.
Så man kan bare beslutte sig for -
- hvad der er dårligt, og hvad der er rigtig godt.
Efter solhverv begynder Lia at arbejde som tjenestepige på min gård.
Godt.
Så er det en aftale.
Du skal tage dig af alle kvindesagerne.
Jeg vidste det.
Du er en kujon.
- Kom. - Kom, Angelika! Kom, Rainer!
Her, stå stille. Stå stille. Fint.
Ja, det er fint. Ryk sammen. Stil dig i højre side, Angelika.
- Ryk sammen. - Rainer, stil dig der.
Nu er jeg spændt på, hvad mirakel-maskinen kan.
- Mirakel-maskinen! - Utroligt.
Hvad siger den lille fugl?
Piiiip!
- Og så kan man se billedet nu? - Skørt. Skal man bare ryste det?
Ryst, ryst.
- Nu er jeg spændt. - Man kan ikke se noget.
Jeg havde ikke troet på det, hvis nogen havde fortalt mig om det.
Jeg ser tyk ud på billedet.
Angelika ligner et spøgelse.
Nu er hun væk igen.
- Jeg er altså ikke så tyk. Kig. - Jo, du er.
Så kameraet er...
Vi ledte efter hende i ugevis, men hun var forsvundet.
På et tidspunkt sagde folk, at hun var svømmet over til Vesttyskland.
Ingen talte om hende derhjemme.
Jeg så hende aldrig igen.
Nogle gange tror jeg, at hun kun eksisterede i mit hoved.
Angelika.
Angelika. Angelika...
Jeg kan huske, at jeg tog min drivvåde bluse af -
- fordi den klæbede til min krop.
Jeg opdagede først senere, at jeg som den eneste løb topløs rundt i underbukser.
Jeg husker duften af det våde græs.
Og det her blik -
- fra mine forældres ven.
Jeg kan ikke længere huske, hvad han hed.
Jeg ved, at han opdagede, at jeg havde set blikket i hans øjne.
Jeg husker, at jeg rødmede og gerne ville have lagt armene over kors.
Men det ville have været for åbenlyst.
Når jeg nu lod, som om jeg ikke havde set hans blik.
Det var, som om jeg delte en hemmelighed med ham, som jeg ikke havde lyst til.
Lia!
Det regnede meget den sommer.
Hele vores høst gik til spilde.
Bonden på nabogården hjalp os og erstattede halvdelen af den mistede høst.
Til gengæld skulle Lia være hans tjenestepige.
Efter solhverv forlod hun os og flyttede over til ham.
Inden da skulle hun besøge Elli, ligesom Trudi skulle i sin tid.
Hun kunne ikke arbejde for ham de næste tre uger, da hun næsten forblødte.
De spurgte mig senere, hvad der var sket med Lia i marken.
Jeg svarede, at det var en arbejdsulykke.
50, 49, 48 -
- 47, 46, 45...
Når jeg forsøger at genkalde mig den sommer -
- spørger jeg altid mig selv, hvad Nelly mon så som det sidste.
Og om jeg burde have opdaget noget.
Nelly legede vist krig med de andre børn.
De sad omkring bålet og lod, som om de spiste rotter og frølår.
Men jeg husker bare den her pige...
som jeg have mødt ved floden.
Jeg mener, at hun hed Kaya.
Vi lyttede til den samme sang hele sommeren.
Det var hendes mors yndlingssang.
Vil I have en is?
Jordbær eller vanilje?
- Jordbær. - Værsgo.
- Og dig? Vanilje som sædvanlig? - Jeg vil gerne have jordbær.
- Jordbær. - Tak.
Jeg vil også gerne have en jordbæris.
Åh, skat, jeg har desværre kun vanilje tilbage.
Vi kan godt bytte.
Du er den!
SE MOD SOLEN
Tekster: Mikkel Rasmussen Oneliner