Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Erika!
Du må få grisene inn i grisehuset!
Erika!
Grisene!
Få dem inn i grisehuset!
EKKO FRA FORTIDEN
Kysten er klar.
Berta?
Slyngler!
Bare vent!
Kom igjen.
- Alle har kommet. - Til meg?
Mor har lagt den frem.
I dag tenker vi på de døde.
Kom igjen, kle på deg.
Hva skal vi gjøre?
Bare se hva de andre gjør.
Hellige evige Gud.
I dag tenker vi på de menneskene -
- som ikke lenger er blant oss.
Vi tenker også på -
- at vi selv en dag må dø.
Mor brekker seg igjen.
Magen hennes gjør som den vil.
Er det stille høres det, -
- men alle later som ingenting.
Et blunk betyr "Jeg er glad i deg".
To blunk betyr "Jeg er veldig glad i deg".
Vi holder telling over hvem som får flest blunk fra mor.
Hedda leder som oftest.
Men bare fordi hun er den lille krøplingen vår.
Komme ditt rike.
Skje din vilje som i himmelen så òg på jorden.
Gi oss i dag vårt daglige brød.
Og forlat oss vår skyld -
- som vi òg forlater våre skyldnere.
Og led oss ikke inn i fristelse -
- men fri oss fra det onde, for ditt er...
Nå?
Tror du det vil stå et bilde av deg også på buffeen neste år?
Jeg er ikke redd.
- Du trenger ikke være redd for døden. - Nei.
Jeg er ikke redd.
Men i kisten skal jeg ikke! Det sier jeg deg.
Ingen vet hva som skjer der.
Hva du hører om, hva de gjør med deg der.
Man kan overhodet ikke si noe -
- hva man hører om der. Hva de gjør med en der.
Jeg har sett alle dø.
Jeg har overlevd alle.
Moren din også.
Ja, min Fanni.
Det vet jeg jo.
Dra en potetsekk over hodet -
- og gjør det for fedrelandet.
Likner på mor.
Det er mor.
Hvem er jenta?
Alma.
Det er ikke sant.
Jo.
Det er Alma.
Men jeg er jo Alma.
Hun likner på deg.
Kanskje sjelen hennes har gått over i deg.
Kanskje du ikke er deg, men henne.
Jeg tror bare hun sover. Hun ser ikke ut som hun er død.
Kanskje de bare trodde hun var død og begravet henne levende.
Hun stjal sukker-roer fra kjelleren.
Og nå spiser hun dem stille og rolig i kisten.
Hvor gammel var hun da hun døde?
Syv.
Hvorfor døde hun så tidlig?
Vet ikke.
Hun var sykelig.
Og så bare -
- våknet hun ikke opp igjen.
Lia?
Hva betyr det at hun bare ikke våknet opp igjen?
Sov nå, Alma.
Hvordan er det når man er død?
Ingenting.
Det var bare en drøm.
Mamma?
Ja?
- Vet du hva jeg synes er rart? - Hva da?
Når jeg ser på dørhåndtaket -
- vet jeg akkurat hvordan det smaker -
- selv om jeg aldri har slikket på det.
Er ikke det rart?
Sikkert fordi du alltid puttet ting i munnen mens du var liten.
Sigaretter du plukket opp... Hundebæsj...
- Det er ikke sant! - Jo.
Men hvordan rakk jeg opp til dørhåndtaket da jeg var baby?
Nå må du sove.
Har du bestilt containere?
Faen.
Jeg har glemt å ringe tilbake.
Bestill to små denne gangen, ikke en sånn kjempestor igjen.
Og si at de skal sette dem tett inntil huset under vinduene -
- så jeg får kastet ut murpuss sammen med Lenka.
Hvem var det?
Den jenta -
- fra et hus her borte.
Datteren til en...
En eller annen...
Uansett, moren døde.
Varm.
Nelly, pass deg det er tungt.
Sånn, der ja.
Du har'n!
Så holder du for det høyre øyet.
- Sånn? - Riktig.
Og så ser du på krysset med venstre øye.
Riktig, og så beveger du deg sakte mot det.
Ja.
Og når punktet treffer blindflekken din, kan du ikke se det mer.
- Sprøtt, ikke sant? - Ja, det forsvant.
Så rart!
- Helt forsvunnet? - Det er det som er blindflekken.
- Det sa optikeren. - Vil du også prøve?
- Forunderlig. - Hvordan gjør man det? Venstre, sånn?
Hold for det ene øyet, -
- og så... nei, vent.
- Sånn? - Vis meg brillene du valgte.
Det blir ikke borte for meg.
Du gjør det feil. Jeg forklarer det en gang til etterpå.
Ikke verst.
Det er ganske underlig -
- at når man tenker på det, er verden opp ned.
Optikeren sa det.
Hjernen må speile alt -
- før det kommer inn i pappen på oss.
Men er det sånn for alle?
Alle utenom deg.
Kom igjen.
Få den!
- Hva er det? - Kom igjen.
Ikke sett opp den minen. Det finnes verre ting.
Takket du onkel Uwe for at han kjørte deg?
Det trenger hun ikke, det var en glede.
Sett deg nå.
Hva er det nå?
Har du brillene? Få se!
De er jo fine.
- Har du laget sukkerkake? - Ja.
- Gi meg en bit da. - Nei, kom inn.
Angelika...
Du, Uwe.
Det med hydraulikken skjønner jeg ikke.
Er det noe nå igjen?
- Kan du se på det? - Jada.
Du smuler utover alt.
Hold taket helt til hoften.
Rainer, kom igjen!
Snart er det pause.
Bare to uker til.
Det går bra.
Du må klare det.
De andre sover heller ikke.
Jeg trenger bare litt mer kraft, så skal det gå.
Da finner du ut hvordan du får det til.
Hele distansen, hver dag.
Nå har du tid til å komme deg uti hver dag.
Angelika?
Bra.
Men du bruker for mye krefter.
Fine, lange tak. Og strekk helt ut.
Du kan ikke holde det tempoet på hele distansen.
Vær bevisste på disponeringen.
Tenk på det hver kveld -
- før dere går til sengs.
Jeg pleide ofte å late som om jeg ikke merket hvordan de så på meg.
Som om jeg gikk i mine egne tanker.
Men så var det egentlig jeg -
- som i all hemmelighet så på -
- at de så på meg.
Se, mamma. Nå kan jeg til og med gjøre det med en arm. Se!
Mamma, du så ikke.
Jo, lille venn, det var flott!
Nei, du så ikke nå heller.
Hvordan kan du vite det? Du var under vann.
Få se en gang til.
Bra!
Se da!
En og to og tre og fire...
En hatt, en stokk, en paraply...
Forover, bakover, til siden, og sånn...
Mamma!
Nelly?
Nelly!
Jeg elsker når huden lukter muggent fra elven.
Og kjellerlukt.
Jeg elsker kjellerlukt.
Jeg er avhengig av det.
Og neglelakk.
Ja, men ikke så mye som kjellerlukt.
- Først kommer kjellerlukt. - Pappa kommer.
Elvelukten på huden. Og så neglelakk.
Pappa!
Det er så fint her.
Har vi det fint her, unger?
Ja!
Nå klarer jeg å stå på bare en arm under vann.
Ja, så kult.
Og jeg har funnet svart sand.
Slamsand.
Er du sulten?
Vi har brød og ost og pølse.
Og vin.
Jeg så en gresshoppe.
Ja, en stor, grønn gresshoppe.
Hva gjør du?
Driver alltid med noe tull.
Så dumt at man ikke vet når man er mest lykkelig.
Åtte, ni, ti.
En, to, tre.
Den teller tre ganger.
Minst.
Sju, åtte...
Ni...
Ti.
Elleve.
Jeg vant.
Varm.
Gjør det vondt?
Tull.
Førstemann til eiketreet.
Knytt en knute.
Uwe, Uwe...
Nå skal dere se hvordan det gjøres!
Det teller ikke!
Det er ikke min sykkel! Jeg gjør det en gang til!
Nå skal jeg greie det.
Nå sitter det.
Skjønner?
Ja!
Oppi balja!
Volker, Volker...
Du greier det ikke!
Nå er det Irms tur!
Irm, Irm...
Du greier det!
Kom igjen!
Jeg har så uflaks med sånt!
Det handler ikke om flaks.
Noen andre kan prøve.
- Prøv igjen, en gang til. - Jeg kan gjøre det!
Min tur!
Angelika, Angelika!
Nå?
Nå!
Nå.
Du har stå.
- Det har jeg ikke. - Reis deg opp.
Få se.
Helst ikke.
Reis deg.
- Ekkelt. - Kle av deg!
Reis deg.
Dra ned buksa. Angelika, dra av ham buksa!
Ikke stort å se, så liten som den er.
- Kom igjen, Rainer, reis deg opp. - Reis deg, reis deg...
Ned med buksa! Reis deg!
Ta det med ro.
Her.
Kjører du meg til Glöwisch i dag?
Glöwisch?
Hva skal du i Glöwisch?
Disco?
Kanskje?
Hvor var du så lenge i stad?
Drakk snaps med de andre.
Kjører du meg til Glöwisch nå?
Beklager.
Jeg skal noe annet.
Hvordan drar du til Glöwisch nå?
Kom igjen, kom dere hjem!
Det gikk bra i dag. Alt gikk som smurt.
Alle hadde det gøy.
Det var nok mat.
Har ikke ledd så mye på lenge.
Det er rester av pastasalat til oss.
Ungene hadde det også gøy.
Jeg har aldri sett Anna le så godt.
Hun pleier bare å sutre.
Det var bra jeg bakte en kake til.
Ellers hadde det ikke vært nok.
Jeg husker at mamma aldri visste når hun skulle le.
Når noe var morsomt, lo hun aldri.
Bare når det ikke var noe å le av.
Når det skjedde noe fælt.
Når noen døde, da måtte hun plutselig flire.
Hun ville det ikke, kroppen gjorde det av seg selv.
Jo mer hun prøvde å ikke flire, desto mer flirte hun.
Til slutt fikk hun latterkrampe.
Hun holdt seg for munnen slik at ingen skulle se det, -
- og hun rødmet.
Det er morsomt at man rødmer når man skammer seg.
Og at det er i ansiktet -
- så alle kan se det.
Vi fant på en spøk med mamma på bursdagen.
Det var pappas idé. Han ville alltid få mamma til å le.
Det fungerte aldri.
Ja, må hun leve!
Tre ganger til værs!
Ja, må hun leve!
Tre ganger til værs!
Opp!
Alle gode ønsker til deg, mamma!
Ja, må hun leve!
Tre ganger hurra!
Det gleder meg sånn at dere ble kjent med hverandre.
Lenka kjenner ingen her ennå.
Det er jo ingen her heller.
Hvordan går det med faren din?
Bra.
Holder det gående.
Kan jeg overnatte hos dere?
Tja...
Ja!
Joda, hvis dere gjerne vil det.
I dag?
Da må vi spørre pappa først.
Så fin mobil.
Lilla.
Moren min hadde den.
Jeg arvet den.
Ja, det er meg.
Moren til en ny venn av meg vil spørre deg om noe.
Hei, dette er Christa fra nummer ti.
Ja, fra Berlin.
Ja, datteren din er hos oss...
God natt.
- God natt. - Sov godt.
Sov godt.
Hvis det er noe, bare kom og vekk oss, uansett hva det er.
Kan du synge en vuggesang?
Pleide moren din alltid å synge for deg?
Men jeg må advare deg.
Jeg er ikke noe god til å synge.
Det gjør ikke noe.
God aften, god natt
Med roser betatt
Og nellik omkring
Under teppet i ring
I morgen tidlig, om Gud vil
Våkner du opp igjen
I morgen tidlig, om Gud vil
Våkner du opp igjen
Alma, la være.
Alma, nei!
Arbeidsulykke.
Når du sier et ord om og om igjen veldig ofte, -
- gir det ingen mening mer.
Fritz hadde en arbeidsulykke.
Arbeidsulykke.
Skal de ta av det andre beinet hans også?
Det er fantomsmertene.
Legen sa at det kunne oppstå.
Nå har det gitt seg.
Nei.
Han er bare stille fordi de har puttet en pinne i munnen hans.
Hører du nøye etter -
- kan du høre at han klynker.
Hører dere?
Så rart at noe kan gjøre vondt når det ikke lenger er der.
Varm.
Hva er det?
Ingenting.
Bare sov.
Var du hos onkel Fritz igjen?
Mamma vet ting som hun egentlig ikke skulle ha husket -
- fordi hun ikke var der selv da det skjedde.
Hun husker for eksempel -
- at søsteren hennes, Erika, alltid stjal onkel Fritz sine krykker -
- for å se om man kunne gå med bare et bein.
Men når man spør henne hvor hun var når alt dette skjedde, -
- vet hun det ikke.
Kanskje fordi man bare kan se andre fra utsiden -
- men aldri seg selv.
Dust.
Var du i Glöwisch?
Ja.
Hvordan kom du deg tilbake?
Haiket.
Hvem satt du på med?
Faren din.
Var han også på disco?
Nei.
Men?
Han kjørte forbi da jeg skulle gå.
Rainer!
Du er fetteren min.
Men faren min er onkelen din, plager ikke det deg?
Hva?
Alle vet at du lar ham knulle deg.
Vi pleier å si at det bare er handlinger som teller.
Et menneske er hva det gjør.
Det tror jeg ikke på.
Jeg tror man er den man egentlig er -
- mens man gjør noe.
Når jeg var sammen med en venninne -
- tok det ikke lang tid -
- før alle sa at jeg ville begynne å snakke som henne.
Selv om det var ting jeg virkelig ikke likte, måtte jeg gjøre det.
Den høye latteren.
Tonefallet.
Jeg mente ikke å gjøre det.
Kroppen gjorde det liksom av seg selv.
Pappa sa noen kvelder at nå holder det.
Og at jeg skulle bli meg selv igjen.
Men å bli som meg igjen?
Det klarte ikke kroppen min alene.
Det gikk helt i surr for meg -
- fordi jeg prøvde å huske hvordan jeg selv snakket.
Jeg sa navnet mitt om og om igjen -
- til det føltes helt fremmed for meg.
Og så forestilte jeg meg at jeg så meg selv gjennom pappas øyne -
- og så spilte jeg meg selv -
- slik jeg kan ha vært i hodet hans når jeg skulle bli meg selv igjen.
Hvor lenge kan man spille lykkelig uten at noen merker noe?
Arbeidsulykke.
Det har vært sånn i mange dager.
Plutselig, kunne ikke mor gå lenger.
Legen forsto det heller ikke.
Han sa at hun var helt frisk og ikke skulle lage sånt oppstyr.
Mor gjorde sitt beste, men til ingen nytte.
Beina ville ikke mer.
Legen sa hun måtte ligge i sengen.
På kveldene ba vi til Gud -
- om at mor snart måtte klare å gå igjen.
Alma, hvor er du?
Kom ut, du har vunnet!
Alma, er du noe sted?
Her! Jeg er jo her!
Alma, det er ikke morsomt! Kom frem!
Alma! Alma!
Jeg er her oppe! Lia, se opp!
Hun har forduftet.
Her er jeg! Her!
Ser dere henne?
Nei. Vi går nå. Alma er borte.
Her er jeg, Lia!
Jeg er jo her!
Hjelp!
Lia! Gerti!
Her er jeg! Her!
Her oppe!
Jeg er jo her!
Lia!
Alma?
Hvordan er det man merker -
- om man er levende eller død?
Jeg fikk så høy feber, at de ville ringe etter lege.
Men han hadde nok ikke skjønt noen ting.
Trudi la hånden sin på pannen min, -
- sånn som hun gjør med kuene når de skal kalve.
Hele natten satt hun ved siden av meg.
Mor ville først ikke, -
- men alle sa at Trudi skulle legge hånden på henne også.
Til slutt gikk hun med på det.
Jeg tror det var derfor hun snart klarte å gå igjen.
Det med Fritz var naturligvis mer komplisert.
Trudi kunne jo ikke bare trylle frem beinet hans igjen.
Hedda var sikker på at -
- hundene hadde spist det opp for lengst.
Men hun kunne lindre fantomsmertene.
Da la hun hånden midt på Fritz.
Og da ble han rolig og klynket og stønnet mye lavere.
Med tykke Berta, var det enklere for mennene.
Hun kunne fra naturens side ikke få barn.
Trudi hadde ikke sånn flaks.
Hun måtte først gjøres "ufarlig for menn".
Som hushjelp gjaldt det -
- å være flink og flittig og ikke ende opp med bolle i ovnen.
Hvordan de fikk til -
- at Trudi ble som tykke Berta, -
- vet jeg ikke.
Men helt i begynnelsen da Trudi kom hit, -
- måtte hun dra bort i noen dager.
Det må ha vært da det skjedde.
Da hun var tilbake, stilte tjenerne seg i kø foran døren hennes om natten.
Jeg vet ikke om de la en potetsekk over ansiktet hennes.
Hun var ikke noe penere enn før, ifølge Gerti.
Hun så ut som hun ved et uhell hadde ramlet ned på jorden -
- og ikke visste hvor hun skulle gjøre av seg.
En gang sa Trudi at livet til Fritz var helt meningsløst.
Det tror jeg Trudis liv også var.
Kanskje det var derfor hun brydde seg om ham.
Så det ikke skulle være så ensomt å ha et meningsløst liv.
Og?
Vet ikke.
Få prøve.
Og? Er fluen fremdeles der inne?
Jeg hører noe.
Sistemann ved liket trekkes baklengs inn i dødsriket!
Hele sommeren ventet Alma på at hun skulle segne død om eller ikke våkne.
Men den gode Gud må ha glemt henne.
Meg hentet han.
Hvis Alma hadde kommet sist ut døren ville jeg fremdeles vært i live.
Da sommeren var over var Alma iallfall ikke død.
Men det var oldemoren vår.
Og så plutselig -
- jeg også.
Nå nå, hvem skal gråte?
Det var ikke på ekte.
Alma trodde at oldemor var den eneste som ikke kom til å dø.
Som om døden ikke passet for henne -
- fordi hun var så redd for den.
Men så -
- var tiden plutselig inne.
Hun bare ramlet om i hagen -
- på vei til do.
Hun hadde vel et ærend som hastet.
Hedda lo seg ihjel og mente hun ble veldig redd -
- da det gikk mot slutten.
Nattkjolen hadde hun dratt opp mens hun løp -
- så det skulle gå fortere når hun kom frem.
Men hun kom aldri frem.
Far fortalte senere -
- at det var eneste gang -
- han hadde sett bestemoren sin i blanke messingen.
Og det var med henne på samme måte som med -
- andre folk som hadde dødd.
Vinduet ble åpnet for å slippe sjelen ut.
Klokkene ble stoppet.
Steiner mot det onde øye.
"HER LIGGER JEG OG MÅ FORGÅ"
Slik at ingen fluer krabber inn.
Så gode Gud skulle vite at hun var troende.
To ganger om dagen pleide døds-kvinnen -
- å komme for å vaske liket.
Men fordi døds-kvinnen vår -
- selv tok kvelden to uker senere i barselseng, -
- måtte Trudi overta.
Kluter med eddik og brennesle legges på den dødes ansikt.
Jeg husker at mot slutten av likskuet -
- var begge hendene fulle av blemmer.
Led oss ikke inn i fristelse
Men frels oss fra det onde
For riket er ditt, og makten, og æren...
En rask bønn -
- om at hun aldri mer måtte treffe moren sin.
Hver gang jeg prøver å se ansiktet hennes for meg -
- blafrer det foran øynene mine.
Som om jeg ikke kunne huske det -
- selv om jeg så ofte hadde sett det.
Men jeg husker ennå akkurat -
- hvordan hendene hennes så ut.
Og uttrykket, når hun var død.
Kanskje fordi hun aldri hadde sett sånn ut da hun var i live.
Hun så på en måte forundret ut.
Trudi mente hun så sånn ut fordi hun merket at nå døde hun.
Men for meg så det ut som om -
- hun så noe hun ikke hadde regnet med å se.
Hedda tror at hun kanskje blir født igjen i Afrika.
Far sa at det ble vel som flue.
Han smekket aldri til en flue igjen.
Varm.
Mamma snakket aldri om hvordan søsteren hennes, Erika, døde.
Jeg visste det likevel.
Onkelen til mamma fortalte meg det.
Jeg traff ham en gang.
Han besøkte oss på gården.
Onkel Fritz med trebenet.
Jeg skulle banke på det. Han sa det ville bringe lykke.
ADVARSEL: DEN INDRE TYSKE GRENSE
Erika gikk ut i elven, -
- slik mange kvinner gjorde da krigen var slutt.
De hadde hørt hva som skjedde med kvinner i andre landsbyer.
De var reddere for hva som kunne skje enn de var redde for døden.
En liten ed fikk mamma gitt til Erika.
Men da hun var under vann -
- svømte det åler rundt henne og kløp.
Hun var ikke den eneste som krøp opp fra elven igjen.
Hun skammet seg fortsatt over at hun ikke hadde klart å gjøre det slutt.
Noen ganger tror jeg at mamma fremdeles er under vannet med Erika.
Lia!
Jeg husker at Nelly absolutt ville bli med oss.
Jeg lot henne ikke få lov, jeg hadde ikke lyst til at hun skulle være der.
Jeg husker at jeg tenkte -
- at jeg hadde levd forgjeves -
- fordi jeg ikke som Kaya hadde valgt jordbær -
- men vanilje.
Jeg tror det begynte om sommeren -
- at jeg tenkte at om jeg hadde vært en annen, -
- ville jeg vært lykkeligere.
Jeg var til og med misunnelig på andres ulykke.
Til og med at moren til Kaya var død.
Jeg ønsket at det samme hadde skjedd med meg, -
- så jeg kunne blitt som henne.
I dag tenker jeg -
- at jeg dengang bare ikke skulle tenkt at livet mitt var over -
- bare fordi jeg tok vanilje -
- og ikke jordbær.
Hvordan døde egentlig moren din?
Lungekreft.
Hvorfor røyker du da?
Alle dør av noe.
Du også.
Var du der -
- da moren din døde?
Kom, vi går og bader.
Kom da!
Kanskje vi drukner.
Kaya?
Hvis jeg vil løfte beinet mitt, kan jeg det.
Og hvis jeg vil løfte armen min, kan jeg løfte den.
Men når jeg ber hjertet mitt om å stå stille, -
- gjør det ikke det.
Det banker bare videre.
Kanskje jeg ikke insisterer hardt nok -
- i tilfelle det plutselig skulle stoppe.
Ville det ha sluttet å slå -
- hvis jeg virkelig, virkelig hadde villet det?
Nå.
Når man i virkeligheten ser alt på hodet, -
- er kanskje sannheten at alt er annerledes.
Man kan jo egentlig bare bestemme -
- at det som er dårlig -
- egentlig er bra.
Etter midsommer skal Lia ta tjeneste på gården min.
Bra.
Da er det avgjort.
Du kan ta deg av dametingene.
Jeg visste det.
Du er en feiging.
- Kom hit! - Angelika, kom hit!
Rainer!
Stå der! Stå stille!
Det er bra.
Ja, det er bra. Nærmere.
Angelika, gå til høyre.
- Vi går sammen. - Rainer, inn med magen.
Nå er jeg spent på vidundermaskinen.
- Vidundermaskinen... - Ikke til å tro.
Hva sier småfuglene?
- Og se nå. - Og nå kan du se bildet, eller?
- Riste, riste. - Vent litt.
- Nå er jeg spent. - Det er jo ikke noe å se.
Hvis noen hadde fortalt oss det, ville vi trodd de var gale!
Men jeg ser jo kjempediger ut.
Angelika ser ut som et spøkelse.
Nå er hun borte igjen.
- Men jeg er jo ikke så tjukk. - Jo, selvsagt er du det.
Kamera er...
Vi lette etter henne i ukevis -
- men hun var borte vekk.
Noen mente at hun hadde svømt over elven til Vest-Tyskland.
Ikke et ord ble sagt om henne hjemme.
Jeg så henne aldri igjen.
Noen ganger tror jeg at hun bare fantes i hodet mitt -
- og ikke i virkeligheten.
Angelika...
Jeg husker ennå at jeg tok av meg den klissvåte t-skjorten -
- fordi den klistret seg sånn til kroppen.
Først senere merket jeg at jeg -
- var den eneste som løp rundt i bare underbukse uten noe på overkroppen.
Jeg husker lukten av vått gress.
Og det blikket -
- fra en venn av foreldrene mine.
Jeg husker ikke mer hva han het.
Jeg vet at han skjønte at jeg så blikket i øynene hans.
Jeg kjenner ennå hvordan jeg rødmet -
- og aller helst ville legge armene i kors foran meg.
Men det ville blitt påfallende.
Da jeg lot som at jeg ikke merket blikket, var det som om -
- jeg delte en hemmelighet med ham.
Noe jeg slett ikke ville dele.
Lia!
Det hadde regnet mye om sommeren.
Vi mistet en hel innhøsting.
Bonden på nabogården -
- betalte oss for halve avlingen.
Mot det forlangte han Lia som tjenestepike.
Etter midsommer forlot hun oss og dro til ham.
Før det måtte hun selvsagt til Elli, akkurat som Trudi den gangen.
Først etter tre uker kunne hun begynne hos ham fordi hun nesten blødde ihjel.
Senere spurte de meg hva som hadde skjedd med Lia ute på jordet.
Jeg sa -
- arbeidsulykke.
50...
49...
48...
Når jeg prøver å huske den ene sommeren -
- lurer jeg alltid på hva Nelly hadde sett til slutt.
Og om jeg burde lagt merke til noe.
Jeg tror Nelly lekte krig med de andre barna.
De satt ved bålet -
- og lot som de spiste rotter og frosk.
Men jeg husker bare den jenta -
- som jeg møtte ved elven.
Jeg tror hun het Kaya.
Hele sommeren hørte vi på en sang.
Yndlingssangen til moren hennes.
Vil dere ha is?
Ja?
Jordbær eller vanilje?
Jordbær.
Vær så god.
- Og du? Vanilje, som vanlig? - Jeg tar jordbær.
Jordbær?
Takk.
Jeg vil også ha jordbæris.
Huff, jeg beklager lille venn. Det er bare vanilje igjen.
Vi kan bytte.
Du har'n!
Oversatt fra tysk av Ingvild Hasle