Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Erika!
Bagă porcii în grajd!
Erika, porcii!
Bagă porcii în grajd!
Singure sub soare
E liber.
Berta?
Năzdravanelor!
Stați să vedeți voi!
Mișcă-te, a ajuns toată lumea.
Pentru mine?
A ales-o mama pentru tine.
Pentru Ziua Morților.
Haide odată, îmbracă-te.
Ce-ar trebui să fac?
Ia-te după ceilalți.
Tatăl nostru
Astăzi comemorăm oamenii
pe care i-ai luat dintre noi
și ne amintim
că și noi vom muri într-o bună zi.
Mamei i se face iar greață. Stomacul ei face cum are chef.
Toată lumea a auzit,
dar se preface că nu aude.
Clipitul o dată înseamnă: Te iubesc.
De două ori înseamnă: Te iubesc enorm.
Ținem evidența cu cine primește mai multe clipiri de la mama.
Hedda e în top de obicei.
Dar numai pentru că este oloaga noastră.
...vie împărăția Ta
Facă-se voia Ta precum în cer, așa și pe pământ
Pâinea noastră cea de toate zilele dă-ne-o nouă astăzi
Și ne iartă nouă greșelile noastre
Precume și noi iertăm greșiților noștri
Și nu ne duce pe noi în ispită
Ci ne izbăvește de cel rău, că a Ta este...
Deci?
Crezi că la anul îți punem și ție poza pe șifonier?
Nu am de ce să mă tem.
- N-ai de ce să te temi de moarte. - Nu.
Nu mă tem.
Dar nici nu mă bag singură într-o cutie.
Nu se știe
dacă o să mai observi ce ți se face.
Nu se știe
dacă mai observi ce o să pățești dincolo.
I-am văzut pe toți murind.
Am supraviețuit tuturor.
Și pe maică-ta, la fel.
- Da, micuța mea, Fanni. - Știu, știu.
Îi pui un sac de cartofi peste cap
și dai pentru patrie.
Arată ca mama.
Chiar este mama.
Cine e fetița?
Alma.
Nu e adevărat.
Ba da.
Este Alma.
Dar eu sunt Alma.
Arată ca tine.
Poate că spiritul ei ți-a luat locul.
Poate nu ești tu însăți, ci ea.
Cred că e doar adormită. Nu arată moartă.
Poate au crezut că e moartă și au îngropat-o de vie.
A furat sfecla de zahăr din beci
și o mănâncă în liniște în sicriul ei.
Ce vârstă avea când a murit?
Șapte.
De ce a murit așa de mică?
Nu știu.
Era bolnăvioară.
La un moment dat,
pur și simplu nu s-a mai trezit.
Lia?
Cum adică nu s-a mai trezit?
Dormi, Alma.
Ce se întâmplă când mori?
Nimic.
A fost un vis.
Mama?
Da?
- Știi ce mi se pare amuzant? - Ce?
Când văd o clanță,
Știu exact ce gust are,
chiar dacă nu am lins vreuna.
Nu că-i amuzant?
Poate din cauză că băgai în gură orice când erai mică.
Chiștocuri de pe jos, caca de câine...
- Ba nu-i adevărat! - Ba da, este.
Dar cum ajungeam la clanță când eram bebeluș?
E timpul de culcare.
Ai dat comandă de tomberoane?
Rahat.
Am uitat să-i sun.
Fă comandă de două mici în loc de unul mare de data asta.
Și roagă-i să le pună direct sub geamuri,
ca să debarasez molozul cu Lenka.
Cine era?
E o fată,
de la niște case mai încolo.
Fata...
vecinei care a murit.
Cald.
Nelly, ferește, e grea.
Aici e bine.
Te-am prins!
Acum acoperă-ți ochiul drept.
- Așa? - Exact.
Și uită-te la X cu ochiul stâng.
Așa, acum apropie-te.
Și dacă punctul ajunge în unghiul tău mort, atunci nu-l mai poți vedea.
- Nu că-i nebunie? - Da, dispăruseră, ce chestie.
- Cum să dispară? - Chiar e punctul tău mort.
- Așa a zis oftalmologul. - Vrei să încerci?
- Ce fază tare. - Cum? Pe stânga?
Ține ochiul ăla închis, și apoi... stai.
- Așa? - Arată-mi ce ochelari ai ales.
La mine nu dispare.
Pentru că faci aiurea. Îți arăt mai târziu.
Sunt drăguți.
Ce chestie, când îți dai seama
că lumea e de fapt cu susul în jos.
Așa a zis oftalmologul.
Creierul oglindește totul
până să ne ajungă la căpățână.
Dar așa o fi pentru toți?
Pentru toți mai puțin tine.
Haide.
Dă-o încoa.
- Ce-i cu tine? - Haide.
Nu te mai strâmba așa. Se putea și mai rău.
I-ai mulțumit unchiului Uwe că te-a dus în oraș?
Nu-i nevoie, plăcerea e de partea mea.
Ia potolește-te!
Cine-o mai fi?
Ți-ai luat ochelarii? Ia să te văd.
Ce drăguți sunt.
- Ați făcut tort? - Da.
- Îmi dai o felie, te rog? - Nu, vino înăuntru.
Angelika...
Păi și, ia zi, Uwe,
Nu-i dau de cap la hidraulice.
Ce-a mai pățit?
- Nu arunci tu un ochi? - Desigur.
Faci numai firmituri.
Du mâna până la șold!
Rainer, dă-i bătaie!
Te odihnești mai încolo.
Încă două săptămâni.
Mă descurc eu.
Nu ai de ales.
Nici ceilalți nu dorm.
Voi fi bine și cu mai multă tensiune.
Atunci, te descurci.
Practică mișcările zilnic.
Acum ai timp să vii zilnic.
Excelent.
Dar încă consumi prea multă energie.
Întinderi lungi și tot așa.
Nu poți menține ritmul ăla pe toată distanța.
Trebuie să vă intre mișcările la cap.
Repetați-le în fiecare noapte înainte de somn.
Mă făceam adesea că nu observ cum se holbau la mine.
De parcă eram gânditoare.
Dar, de fapt, eu eram cea care
observam în secret cum se uitau la mine.
Mami, uite. Pot și cu o mână.
Mami, nici nu te-ai uitat.
M-am uitat, scumpo, ai fost grozavă!
Ba nu, nu te-ai uitat.
De unde știi? Erai sub apă.
Haide, mai fă o dată.
Super!
Uite!
Nelly?
Nelly!
Ador mirosul pielii ude, precum un râu.
Sau mirosul de pod.
Iubesc mirosul podurilor. Sunt înnebunită după ele.
- Și ca oja de unghii. - Da, dar nu atât de mult ca podurile.
Primul loc, mirosul podurilor.
Vine tati.
Apoi mirosul de râu pe piele, iar mai apoi oja.
Doamne, ce frumos e aici.
Nu că-i frumos, copii?
Da!
Acum pot sta într-o mână sub apă.
Da, e foarte tare.
Și am găsit nisip negru.
Nisip nămolos!
Ți-e foame?
Avem pâine, cașcaval, cârnați și vin.
Am văzut și o lăcustă.
Da, o lăcustă verde uriașă.
Tu ce faci?
Mereu pus pe șotii.
Păcat că nu ne dăm seama când suntem cei mai fericiți.
Opt, nouă, zece.
Una, două, trei...
Asta se pune de trei ori.
Cel puțin.
Șapte, opt, nouă, zece.
Unsprezece.
Am câștigat.
Cald.
Doare?
Nici gând.
Vedem cine e primul la stejar.
Leagă un nod.
Uwe, Uwe...
Vă arăt cum se face!
Nu se pune!
Nu e bicicleta mea! Mai fac o dată.
Acum voi reuși.
Acum se pune.
L-am prins!
Da!
În lighean!
Volker, Volker...
N-o să-ți iasă!
Acum e rândul Irmei!
Irma, Irma...
Hai că poți.
Haide!
- Nu sunt norocoasă la așa ceva. - N-are treabă cu norocul.
Hai, e rândul altcuiva.
- Mai încearcă o dată. - Lasă că încerc eu.
E rândul meu!
Angelika, Angelika...
Acum?
Acum!
Acum.
Ți s-a sculat.
Ba nu-i adevărat.
- Ia ridică-te! - Ia să vedem.
Mai bine nu.
Ridică-te.
- Scârbos. - Dezbracă-te!
Hai, ridică-te.
Dă-ți pantalonii jos. Angelika, trage-i pantalonii jos.
Nu-i mare lucru de văzut, e așa mică.
Haide, Rainer, în picioare.
Sus, sus...
Dă-ți pantalonii jos!
Ușurel.
E bine aici.
Poți să mă duci până în Glöwisch?
Glöwisch?
Ce să cauți tu în Glöwisch?
La discotecă?
Poate că da.
Mai devreme pe unde-ai umblat?
Am băut o țuică cu ceilalți.
Deci poți să mă duci în Glöwisch?
Scuze.
Am alte treburi.
Cum ai de gând să ajungi în Glöwisch?
Haideți, mișcați acasă!
A fost o zi faină. Au mers toate cum trebuie.
S-a simțit bine toată lumea.
Le-a ajuns și mâncarea.
De mult n-am mai râs atât.
Au mai rămas și paste.
Și copiii s-au distrat.
De mult n-am mai văzut-o pe Anna să râdă atât.
De obicei numai se smiorcăie.
Bine că mai făcusem un tort.
Nu cred că ajungea pentru toată lumea.
Țin minte cum mama nu știa niciodată să râdă.
Nu râdea niciodată când ceva era amuzant.
Râdea numai fără rost,
când se întâmplau rele.
Când cineva murea, zâmbea deodată.
N-o făcea intenționat, corpul ei o făcea involuntar.
Și cu cât încerca să nu zâmbească, zâmbea și mai rău.
Până când făcea o criză de râs.
Își acoperea gura ca să nu o vadă lumea cum se înroșește.
Ce comic e că ne înroșim când ne rușinăm.
Mai ales pe față, să ne vadă toată lumea.
Îi făcusem o farsă mamei de ziua ei.
Fusese ideea lui tata. Încerca mereu să o facă să râdă.
Dar niciodată nu reușea.
Mulți ani trăiască
La mulți ani!
Mulți ani trăiască
La mulți ani!
La mulți ani, mamă!
Cine să trăiască
La mulți ani!
Bună.
Mă bucur că vă aveți una pe cealaltă.
Lenka încă nu cunoaște pe nimeni aici.
Nu e ca și cum locuiește cineva aici.
Cum este tatăl tău?
Bine. Cum poate și el.
Pot dormi la voi?
Păi...
Da.
Păi, dacă vă doriți și voi.
În seara asta?
Trebuie să-l întrebăm și pe tatăl tău.
Ce telefon tare.
Mov.
A fost al mamei mele.
L-am moștenit.
Da, eu sunt.
Mama noii mele prietene vrea să vorbească cu tine.
Da, eu sunt Christa de la casa nr. 10.
Da, din Berlin.
Fiica dvs este la noi...
Noapte bună.
- Noapte bună. - Vise plăcute.
Vise plăcute.
Dacă pățești ceva, trezește-ne. Orice-ar fi.
Poți să-mi cânți un cântec de leagăn?
Așa îți cânta mama ta?
Dar te atenționez,
Că nu sunt vreo cântăreață prea bună.
Nu contează.
Bună seara, noapte bună
Acoperită cu trandafiri
Cu floricele-mpodobită
Hai, sub plapumă
Mâine dimineață, de vrea Dumnezeu,
Te vei trezi din nou,
Mâine dimineață, de vrea Dumnezeu,
Te vei trezi din nou.
Alma, las-o baltă.
Alma, nu!
Accident de muncă.
Dacă spui un cuvânt de prea multe ori,
își pierde înțelesul.
Fritz a avut un accident de muncă.
Accident de muncă.
O să-i taie și celălalt picior?
Sunt dureri fantomă.
Doctorul a spus că se mai întâmplă.
S-a oprit.
Nu.
A încetat căci i-au pus un băț între dinți.
Dacă ascultați cu atenție,
se mai aude cum se văicărește.
Auziți?
Straniu cum poate durea ceva care nu mai e acolo.
Cald.
Ce-ai pățit?
Nimic.
Culcă-te la loc.
Iar ai fost la unchiul Fritz?
Mama își aduce aminte lucruri pe care nu le-ar trebui,
căci nici nu era acolo când s-au întâmplat.
De exemplu, își amintește
că sora ei Erika mereu fura cârjele unchiului Fritz
ca să vadă dacă putea merge pe un singur picior.
Dar dacă o întrebi unde era când se întâmplau,
nu-și amintește.
Poate pentru că îi vezi pe ceilalți din afară
iar pe tine niciodată.
Ciudatule.
Ai fost în Glöwisch?
Cum te-ai întors?
Cu „ia-mă, nene”.
Dar cine te-a dus?
Tac-tu.
A fost și el la discotecă?
Nu.
Păi?
A trecut pe-acolo când plecam.
Rainer!
Ești vărul meu.
Și că tata e unchi-tu nu te deranjează?
Ce-i?
Toată lumea știe că îl lași să ți-o tragă.
Mereu zicem că faptele contează.
O persoană este definită de acțiunile sale.
Eu nu prea cred.
Eu cred că ești ce ești,
când faci ceva.
Avusesem o prietenă,
și nu a durat mult
ca lumea să spună că vorbeam ca ea.
Ba chiar a trebuit să adopt obiceiuri pe care nu le plăceam:
râsete pițigăiate, un nou accent...
Nu o făceam intenționat. Corpul meu le făcea cumva de unul singur.
Tata îmi spusese că e de ajuns.
Că ar trebui să fiu eu însămi din nou.
Dar cum să fiu eu însămi din nou?
Corpul meu nu mai știa să facă asta.
Apoi amețisem
căci încercasem să-mi amintesc cum să vorbesc.
Așa că mi-am repetat numele
până când mi-a sunat străin.
Apoi mi-am imaginat că mă văd prin ochii tatălui meu
și m-am dat drept persoana
la care se gândea când spunea să fiu eu însămi din nou.
Cât timp te poți preface fericit până să-și dea cineva seama?
Accident de muncă.
Face așa de multe zile.
Deodată, mama nu a mai putut merge.
Nici doctorul nu a avut explicație.
A zis că e sănătoasă tun și să nu se mai vaite.
Mama și-a dat silința, dar fără folos.
Nu o mai ascultau picioarele.
Doctorul i-a prescris odihnă la pat.
După-amiezile, ne rugam la Dumnezeu
ca să o repună pe picioare.
Alma, unde ești?
Poți să ieși, ai câștigat!
Alma, ești pe-aici?
Chiar aici! Tocmai sus!
Alma, nu ești amuzantă. Ieși afară.
Aici, sunt în pom, Lia! Uită-te sus!
A dispărut.
Sunt chiar aici. Sus!
Voi o vedeți?
- Nu. Se pare că a dispărut. - Sunt chiar aici, Lia!
Sunt aici.
Ajutor!
Lia! Gerti!
Sunt aici!
Aici în copac!
Sunt aici!
Lia!
Alma?
Cum îți dai seamă dacă ești în viață sau mort?
Făcusem o așa febră de au vrut să cheme doctorul.
Nu și-ar fi dat seama de nimic, oricum.
Trudi își pusese mâna pe fruntea mea,
așa cum o făcea să liniștească vacile când fătau.
Petrecuseră toată noaptea alături de mine.
Inițial, mama refuzaseră
când toată lumea a insistat ca Trudi să pună mâna și pe ea.
Dar la final, a căzut de acord.
Sunt sigură că datorită ei i-au revenit picioarele.
Chestia cu Fritz a fost mai complicată.
Trudi n-a putut să-i facă piciorul să crească.
Hedda era sigură
că îi mâncaseră câinii piciorul de mult.
Dar reușea să îi aline durerile.
Îi punea mâna în mijloc.
Iar asta îl calma și îl făcea să geamă mai în liniște.
Cu Berta-Grăsanca, bărbaților le era ușor.
N-a putut avea copii.
Trudi n-a avut același noroc.
Mai întâi au trebuit să o prepare pentru bărbați.
Ca slujitoare, trebuia să fii iute
și harnică și să nu lipsești de la muncă pentru că ai rămas borțoasă.
Nu-mi dau seama exact ce și când
i-au făcut lui Trudi ca să ajungă ca Berta pe veșnicie.
Dar imediat după ce Trudi ajunseră aici,
a dispărut pentru câteva zile.
Cred că atunci îi făcuseră ceva.
Când s-a întors,
servitorii făceau coadă la ușa ei noaptea.
Nu știu dacă îi trăgeau un sac de cartofi peste cap.
Oricum, mai frumoasă decât înainte nu era, așa a zis Gerti.
Arăta de parcă veniseră de pe altă planetă
și nu știa cum să se manifeste.
Trudi ziseseră odată că viața lui Fritz era în zadar.
Cred că Trudi trăia și ea în zadar.
Poate că de asta avea grijă de el:
că să nu fie atâta singurătate, trăind în zadar.
Deci?
Nu știu.
Lasă-mă să încerc eu.
Deci? Mai este musca înăuntru?
Aud ceva.
Ultimul va fi târât în tărâmul morților!
Alma așteptaseră toată vara să cadă lată sau să nu se mai trezească.
Dar pare-se că Dumnezeu uitaseră de ea.
În schimb, m-a luat pe mine.
Poate că mai eram în viață dacă ieșea Alma ultima.
Alma nu muriseră până la finalul verii.
Ci străbunica noastră, în schimb.
Iar apoi, deodată, și eu la fel.
Nu plânge.
Nu vorbeam serios.
Alma credea că străbunica era singura persoană care nu va muri.
Ca și cum moartea nu i se cuvenea,
căci îi era așa teamă de ea.
Dar apoi, i-a venit rândul.
Pur și simplu s-a prăbușit într-o noapte
în drumul ei spre budă.
Probabil avea treburi urgente de rezolvat.
Hedda a râs și a spus că probabil făcuseră pe ea de frică
când și-a dat seama că își dă duhul.
Își ridicaseră fusta de pe drum
ca să fie mai rapidă când ajunge acolo.
Dar n-a mai ajuns.
Tata a spus că fuseseră singura dată
când a văzut-o pe bunica sa în fundul gol.
Și fix așa, a fost la fel și cu ea
precum și ceilalți oameni care au murit.
A fost deschisă fereastra să lase spiritul afară.
Ceasurile au fost oprite.
Pietre împotriva deochiului.
AICI ZAC ȘI MĂ DESCOMPUN
Ca să nu intre muștele.
Ca să creadă Domnul că era credincioasă.
De două ori pe zi, trebuia să vină bocitoarea
să-i spele trupul.
Dar pentru că bocitoarea noastră
muriseră cu două săptămâni în urmă, în timpul nașterii,
a trebuit să se ocupe Trudi.
Cârpe în oțet și ramuri se pun pe fața mortului.
Îmi aduc aminte că la sfârșitul priveghiului,
Trudi avea mâinile pline de răni.
Și nu ne duce pe noi în ispită
Ci ne izbăvește de cel rău,
Amin...
Ne rugăm
Că nu va mai trebui să o întâlnească pe mama ei din nou.
De fiecare dată când încerc să-mi amintesc chipul ei,
este numai o ceață.
De parcă nu reușisem să îl memorez,
chiar dacă am văzut-o adesea.
Dar încă îmi aduc aminte exact cum îi arătau mâinile.
Și expresia feței ei când a murit.
Poate pentru că nu o mai văzusem așa când era în viață.
Arăta oarecum mirată.
Trudi a zis că arăta așa pentru că își dăduse seama că moare.
Dar mie îmi părea că
văzuseră ceva la care nu se aștepta.
Hedda crede că s-a reîncarnat în Africa.
Apoi tata a zis că într-o muscă.
Așadar, nu a mai omorât niciuna.
Cald.
Mama nu a vorbit niciodată despre cum a murit sora ei, Erika.
Dar eu știam, oricum.
Unchiul mamei îmi povestiseră la un moment dat.
L-am întâlnit o dată.
Ne-a vizitat la fermă.
Unchiul Fritz cu piciorul său de lemn.
Mi-a zis să bat în el. Că aduce noroc, zisese.
ATENȚIE: GRANIȚĂ CU GERMANIA DE VEST
Erika a intrat în râu,
precum multe femei când s-a terminat războiul.
Auziseră ce pățeau alte femei din satele vecine.
Se temeau de ce ar putea veni mai mult decât de moarte.
Mama îi făcuse o promisiune Erikei.
Dar când a ajuns sub apă,
țiparii au înotat spre ea și au ciupit-o.
Nu a fost singura care a ieșit din râu.
I-a fost rușine că n-a putut să intre complet.
Uneori cred că mama e încă sub apă cu Erika.
Lia!
Îmi aduc aminte cum Nelly a vrut să vină cu noi.
Nu i-am permis căci nu am vrut-o acolo.
Îmi aduc aminte cum credeam că viața mea e în zadar.
pentru că nu alesesem căpșuni precum Kaya,
ci cu vanilie.
Mi se pare că în acea vară
începusem să cred că dacă aș fi fost altcineva,
eram mai fericită.
Ba chiar eram geloasă pe necazurile altora.
Și chiar pe Kaya căci îi murise mama.
Mi-am dorit să pățesc ceva asemănător
ca să devin ca ea.
Astăzi mă întreb:
De ce m-am gândit în acel moment că viața mea era terminată
numai pentru că alesesem vanilie în loc de căpșuni.
Cum a murit mama ta?
Cancer pulmonar.
Și atunci, tu de ce fumezi?
Toți murim de ceva.
Și tu, la fel.
Ai fost acolo
când a murit mama ta?
Haide, să înotăm.
Haide!
Poate o să ne înecăm!
Kaya?
Dacă doresc să-mi ridic piciorul, pot să o fac.
Și dacă doresc să-mi ridic mâna, pot să o ridic.
Dar când îi ordon inimii să stea locului,
atunci nu o face.
Continuă să bată.
Poate nu m-am decis îndeajuns de tare
în caz că mă ascultă.
Ar înceta să mai bată,
dacă mi-aș dori cu adevărat?
Acum.
Dacă în realitate vezi totul pe dos,
poate în realitate totul este invers.
De fapt, atunci poți decide
că răul este, de fapt, foarte bun.
După solstițiu, Lia începe ca slujitoare la mine la fermă.
Bun.
Atunci s-a făcut.
Vei avea grijă de treburile femeiești.
Știam eu.
Ești un fătălău.
- Veniți încoa! - Angelika, vino aici! Rainer!
Acolo! Stați pe loc!
Așa e bine.
Da, e bine. Mai aproape.
Angelika, în dreapta.
- Veniți aproape. - Rainer, suge-ți burta!
Acum sunt curioasă de aparatul minune.
- Aparatul minune. - Incredibil.
Ce zice păsărica?
- Păsărica! - Păsărica!
- Și acum iese poza? - Nebunie. O scuturi acum?
- Scutură, scutură! - Ia să vedem.
Chiar sunt curioasă.
Nu se vede nimic încă.
Dacă ne zicea cineva așa ceva, le spuneam că sunt nebuni.
Dar am ieșit gras în ea.
Dar Angelika arată ca o fantomă.
Iar a dispărut.
- Dar nu sunt atât de gras. Uite. - Normal că ești.
Așa face camera...
Ne-am uitat după ea săptămâni întregi,
dar dispăruse de-a dreptul.
La un moment dat, au zis că a înotat spre Germania de Vest.
Nu s-a mai rostit vreo vorbă despre ea în casă.
N-am mai văzut-o vreodată.
Uneori cred că a fost doar în capul meu,
că nu a existat, de fapt.
Angelika.
Îmi amintesc cum mi-am dat jos tricoul leoarcă,
căci mi se lipea de corp atât de mult.
Numai mai târziu am realizat
că eram singura alergând în pielea goală și în chiloți.
Îmi amintesc mirosul ierbii ude.
Și această privire
a prietenului părinților mei.
Nici nu-mi mai aduc aminte numele lui.
Știu că și-a dat seama că i-am văzut privirea în ochi.
Încă mă mai simt rușinată
și mi-ar fi plăcut să-mi încrucișez mâinile în fața sa.
Dar ar fi fost prea pe față.
Când m-am prefăcut că nu îl observ, a fost
de parcă împărtășeam un secret cu el
pe care nu aș fi vrut să-l împărtășesc.
Lia!
A plouat mult în acea vară.
Am pierdut o întreagă recoltă.
Ferma vecina ne-a dat jumătate din grâul lor.
La schimb, a cerut-o pe Lia drept slujitoare.
După solstițiu, ne-a părăsit și s-a dus la el.
Înainte de asta, a trebuit să meargă la Elli, la fel ca Trudi pe vremuri.
N-a putut munci timp de trei săptămâni
căci aproape sângeraseră până la moarte.
Apoi, mă întrebaseră ce-a pățit Lia pe câmp.
Le-am zis: accident de muncă.
50, 49...
Când încerc să-mi amintesc vara acea,
Mereu mă întreb care a fost ultimul lucru văzut de Nelly.
Și dacă ar fi trebuit să fi fost mai atentă.
Cred că Nelly se juca de-a războiul cu ceilalți copii.
Stăteau lângă foc,
făcându-se că mâncau șobolani sau picioare de broaște.
Dar mi-o amintesc numai pe fata asta
pe care am întâlnit-o la râu.
Cred că o chema Kaya.
Ascultasem numai o melodie toată vara,
preferata mamei ei.
Vreți o înghețată?
Căpșuni sau vanilie?
Căpșuni.
Poftim.
- Și tu? Vanilie, ca de obicei? - Vreau și eu de căpșuni.
De căpșuni atunci.
Mersi.
Și eu vreau de căpșuni.
Aoleu, scuze, scumpete. Mai avem doar vanilie.
Putem face schimb.
Tu ești!
Singure sub soare
Traducerea și adaptarea: Tony
www.subs.ro
Tradus după varianta engleză:
Way Film GmbH Matthew Way